Справа № 347/1630/21 
Провадження № 22-ц/4808/1545/21 
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
               судді-доповідача         Бойчука І.В., 
               суддів:                Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
               секретаря                Капущак С.В.,
з участю         ОСОБА_1 , представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Косівська дільниця Снятинського відділення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», про захист прав споживача з постачання природного газу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» адвоката Шевчука Володимира Михайловича на ухвалу Косівського районного суду від 13 вересня 2021 року під головуванням судді Гордія В.І. у м. Косів,
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом доАТ «Івано-Франківськгаз» та ТОВ «Івано-Франківськгаз збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Косівська дільниця Снятинського відділення АТ «Івано-Франківськгаз», про захист прав споживача з постачання природного газу.
ОСОБА_1 13.09.2021 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення вказаного позову.
Заява мотивована тим, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним нарахування за граничними нормами споживання природного газу в розмірі 45 748,85 грн та за розподіл газу за травень 2021 року 848,40 грн. Згідно даних з історії показань газового лічильника на сайті відповідача в травні 2021 року спожито 95 м.куб. на суму 759,05 грн, а йому не надходило жодних повідомлень про те, звідки взялися вказані вище суми заборгованості за спожитий газ та розподіл газу за травень 2021 року.
Незважаючи на розгляд Косівським районним судом його позовної заяви про визнання неправомірним нарахування без жодних підстав 45 748,85 грн за нібито спожитий газ в травні 2020 року та 848,40 грн за розподіл, 13.09.2021 на його адресу рекомендованим листом від АТ «Івано-Франківськгаз» Снятинського відділення Косівської дільниці надійшло повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу з вимогою сплатити заборгованість в повному обсязі не пізніше 3 календарних днів після отримання даного повідомлення. В іншому випадку буде припинено газопостачання/розподіл природного газу. 
Посилаючись на отримання ним вказаного повідомлення та те, що в разі не вирішення судом забезпечення позову з 16.09.2021 буде протиправно припинено газопостачання до його будинку, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони припиняти газопостачання та виставляти рахунки за спожитий природний газ за граничними об?ємами до його житлового будинку до вирішення спору по суті.
Ухвалою Косівського районного суду від 13 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Заборонено ПАТ «Івано-Франківськгаз», ТОВ «Івано-Франківськгаз Збут» та Косівській дільниці Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» – вчиняти будь-які дії з припинення газопостачання/розподілу природного газу до житлового будинку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.
У апеляційній скарзі представник АТ «Івано-Франківськгаз» посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Зазначає, що позивачем при поданні заяви про забезпечення позову не було виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, не зазначено в заяві про забезпечення позову та у позовній заяві жодних причин у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову. Однак суд першої інстанції не звернув увагу, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, та постановив оскаржувану ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідачу дії, передбачені Кодексом газорозподільних систем, Правилами безпеки систем газопостачання. При цьому, суд першої інстанції не зазначив в ухвалі підстави для обрання такого виду забезпечення позову, внаслідок чого не дотримався вимог, передбачених ч. 7 ст. 153 ЦПК України, а також обґрунтованих припущень чи обставин, які підтверджувалися б належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що АТ «Івано-Франківськгаз» є спеціалізованою організацією по обслуговуванню та експлуатації газових мереж, єдиним підприємством в Івано-Франківській області, яке здійснює діяльність щодо розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, має право безперешкодного доступу до земельних ділянок всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов`язків, передбачених законодавством. Споживач не допустив працівників газового господарства до проведення робіт з демонтажу газового лічильника, про що було складено акт від 31.08.2020, та поштовим відправленням його повідомлено про наступне здійснення розрахунку збитків за граничними об`ємами споживання природного газу при подальшому недопуску представників товариства для демонтажу лічильника. Зазначений акт позивачем неодноразово долучався до матеріалів іншої цивільної справи, у якій судом вжито ті ж заходи забезпечення позову, однак така ухвала суду була скасована судом апеляційної інстанції.
Також з грудня 2015 року договірні відносини щодо розподілу природного газу між товариством та побутовим споживачем врегульовано умовами Типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання побутового споживача до умов такого є документально підтверджене споживання ним природного газу та сплата рахунка Оператора ГРМ. Оператором ГРМ станом на 01.10.2020 було визначено місячну замовлену потужність по об`єкту споживача за період з січня 2021 року до 31.12.2021 включно, однак позивач не виконав взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за розподіл природного газу, встановлені п. 6.6 Договору, та за період з 01.05.2021 допустив заборгованість перед товариством за надану послугу з розподілу природного газу в загальній сумі 2 121 грн (за травень – вересень 2021 року). За період травень-червень 2021 року заборгованість складала 848,40 грн.
Крім того, судом не взято до уваги, що прийняття ухвали про забезпечення позову може призвести до виникнення аварійної ситуації, яка може спричинити шкоду як майну, життю та здоров`ю позивача, так і громадян, які його оточують.
Просить ухвалу суду скасувати.
Відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки такий в порушення вимог ст. 360 ЦПК України не надісланий іншим учасникам справи та не містить обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник АТ «Івано-Франківськгаз» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Представник третьої особи в засідання апеляційного суду не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. 
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, представника АТ «Івано-Франківськгаз», Данилюка М.І., перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до АТ «Івано-Франківськгаз» та ТОВ «Івано-Франківськгаз збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Косівська дільниця Снятинського відділення АТ «Івано-Франківськгаз», просив :
визнати порушеними його права споживача з постачання газу та визнати неправомірним нарахування без жодних підстав 45 748,85 грн за нібито спожитий природний газ в травні 2020 року та 848,40 грн за розподіл АТ «Івано-Франківськгаз» та ТОВ «Івано-Франківськгаз збут»;
визнати неправомірним та скасувати безпідставно нараховані суми без рішення комісії АТ «Івано-Франківськгаз» ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» та виставлені рахунки через Приват Банк на його особистий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_1 45 748,85 грн за нібито спожитий природний газ в травні 2021 року та 848,40 грн за розподіл травень 2021 року;
зобов`язати відповідачів припинити нарахування об`єму спожитого газу за граничними нормами споживання та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок об`ємів природного газу згідно показників газового лічильника, встановленого в його будівлі № 721347 за адресою АДРЕСА_1 ;
визнати неправомірним та скасувати Акт про порушення № 032АКТ-916-0920 від 31.08.2020, складений представниками АТ «Івано-Франківськгаз».
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позивач вказав, що незважаючи на розгляд Косівським районним судом його позовної заяви про визнання неправомірним нарахування без жодних підстав 45 748,85 грн за спожитий газ в травні 2020 року та 848,40 грн за розподіл, АТ «Івано-Франківськгаз» рекомендованим листом надіслано йому вимогу сплатити заборгованість в повному обсязі не пізніше 3 календарних днів після отримання даного повідомлення, в іншому випадку буде припинено газопостачання/розподіл природного газу. 
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з врахуванням мотивів, наведених заявником на підтвердження своїх вимог, дійшов висновку про задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки заявником обґрунтовано, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту його порушених прав, за захистом яких він звернувся, враховуючи, що згідно надісланого АТ «Івано-Франківськгаз» повідомлення у разі несплати заборгованості, яка, зокрема є предметом позову, з 16.09.2021 буде припинено газопостачання до будинку позивача. 
Доводи апелянта про те, що відсутні обґрунтовані припущення чи обставини, які підтверджувалися б належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не приймаються до уваги, враховуючи наступне.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим або буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, заявник не зобов`язаний подавати суду докази.
Обґрунтовуючи необхідність застосування судом певних видів заходів забезпечення позову, заявник посилався на те, що відповідач може припинити газопостачання/розподіл природного газу до його будинку у зв`язку із наявністю непогашеної заборгованості, яка ним оспорюється в судовому порядку.
Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції ще додатково інші повідомлення відповідача про необхідність оплати ним заборгованості та про припинення газопостачання/розподілу газу від 01.10.2021, що дає суду апеляційної інстанції прийти до переконання, що спосіб забезпечення позову, який визначено судом в оскаржуваній ухвалі є правильним, а заява обґрунтованою.
Заявник звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Посилання в апеляційній скарзі на невиконання позивачем взятих на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за умовами Типового договору розподілу природного газу не заслуговують на увагу, оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд першої інстанції повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що забезпечення позову можепризвести до виникнення аварійної ситуації, яка може спричинити шкоду як майну, життю та здоров`ю позивача, так і громадян, які його оточують, а також на недопуск представників товариства для демонтажу лічильника, оскільки вчинення відповідачем дій, спрямованих на припинення газопостачання, зокрема шляхом надіслання позивачу повідомлення про таке, не ґрунтується на таких обставинах, а метою вжиття заходів забезпечення позову є можливість запобігання продовженню дій, які можуть перешкодити вирішенню спору.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено, тому ухвалу слід залишити в силі, а апеляційну скаргу представника відповідача - без задоволення.
Керуючись ст. 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» залишити без задоволення.
Ухвалу Косівського районного суду від 13 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанов и складено 05 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
                                                                               В.А. Девляшевський