Номер провадження: 22-ц/813/2120/21 
Номер справи місцевого суду: 520/6667/14-ц
Головуючий у першій інстанції Прохоров П.А.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Рибачук О.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року в цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Київського районного суду міста Одеси з вказаним позовом та просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та договором поруки в загальному розмірі, еквівалентному 544636,30 грн в солідарному порядку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що він є правонаступником кредитора у кредитному договорі №11319733000, що укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 27000,00 дол. США із кінцевим строком погашення до 24.03.2015 року. Зобов`язання позичальника за вказаним договором були забезпечені відповідною порукою, що виникла на підставі договору поруки №190376, який було укладено між кредитором та ОСОБА_4 , відповідно до якого поручитель зобов`язався виконати зобов`язання перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник за вказаним кредитним договором свої обов`язки з повернення кредиту не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 13.05.2014 року заборгованість позичальника перед кредитором складає 46763,32 дол. США, що еквівалентно 544636,30 грн, а тому позивач, вказуючи на норми законодавства, просив суд задовольнити позов (а.с 1-44).
09 жовтня 2014 року заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси (суддя Прохорова П.А.) позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 46763,32 дол. США (що за курсом НБУ станом на 13.05.2014 року становить 544636,30 грн.), в солідарному порядку. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ПАТ «Дельта Банк» компенсацію судових втрат в розмірі по 1827,00 грн., з кожного (а.с 69-71).
07 травня 2019 року, не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 через канцелярію Київського районного суду м. Одеси подав заяву про перегляд заочного рішення від 09 жовтня 2014 року. В обґрунтування наданої заяви заявник посилається на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки судом належним чином відповідачів не було повідомлено ні про відкриття провадження, ні про дату, час та місце розгляду справи, а також не було їм направлено заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2014 року, що свідчить про поважність причин неявки в судове засідання відповідача та неповідомлення їх судом, а також свідчить про причину неподання своїх заперечень (а.с 83-92).
19 вересня 2019 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси (головуючий - суддя Петренко В.С.) заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Згоди Олексія Олександровича про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року по цивільній справі №520/6667/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с 126-129).
23 жовтня 2019 року, не погоджуючись із заочним рішенням від 09 жовтня 2014 року, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 через Київський районний суд м. Одеси подав апеляційну скаргу. Представник відповідачів зазначив, що суд першої інстанції при винесенні судового рішення не повно з`ясував вищевказані обставини, які мають значення для справи, чим порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт посилається на те, що йому не було відомо про існування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси, а відомо стало про рішення тільки в 2019 році після того, як на адресу відповідачів почали надходити листи від приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., тому судом, на думку апелянта, не було враховано та прийнято до уваги позицію відповідачів. Вказані обставини справи свідчать про порушення ряду норм процесуального законодавства. В рішенні суду з відповідачів було стягнено солідарно заборгованість у розмірі 46763,32 доларів США (544636, 30 грн), але до суду не було надано жодного документа, який підтверджував отримання даних коштів кредитором. Позивачем не було доведено отримання кредитором грошових коштів, а копія кредитного договору, яка міститься в матеріалах справи, не підтверджує виконання обов`язків кредитодавця з передачі коштів позичальнику. Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року (а.с. 133-140).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
20 січня 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява від представника ПАТ «Дельта Банк» - О.О. Крупкої, в якому представник зазначила, що 18.09.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239) укладено договір №1930/К купівлі-продажу прав вимоги, зокрема за кредитним договором №11319733000 від 24.03.2008 року та усіма договорами забезпечення. На підтвердження зазначеного представник надав копію Договору №1930/К від 18.09.2019 року з Витягом з Додатку№1 до Договору №1930/К від 18.09.2019 року. З огляду на це, представник ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що на підставі ст.ст. 512-517 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є новим кредитором за даним кредитним договором, а тому просив при розгляді справи врахувати вищезазначені обставини (а.с. 169-174).
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, апеляційний суд зауважує, що апелянт, як ініціатор процесу на даній стадії повинен цікавитися рухом своєї апеляційної скарги та отримувати інформацію про призначені судові засідання з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду (п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства, затвердженого Радою суддів України №14 від 28.02.2020 року; https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/3/1163581/).
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди щодо виконання зобов`язань з повернення кредиту, а за такого, виходячи з засад змагальності, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення у повному обсязі (а.с. 70).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції чинні на момент ухвалення заочного рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тобто, в разі неналежного повідомлення відповідача чи у разі наявності інших підстав, зазначених у вище вказаній статті, ухвалення заочного рішення не допускається. На вказану обставину звертає увагу апелянт. 
Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки, направлені відповідачам, були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 127/2871/16-ц повернута повістка з причини - "закінчення терміну зберігання" не є належним способом повідомлення про розгляд справи.
З огляду на це, апеляційний суд вважає, що відповідачів не було належним чином повідомлено про розгляд даної цивільної справи.
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідачів про розгляд справи судом першої інстанції, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає за потрібне постановити нове рішення, частково задовольнивши позовні вимоги, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11319733000, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 27000,00 дол. США, який зобов`язався повернути згідно з погодженим сторонами графіком у строк до 24.03.2015 року (а.с. 5-12).
Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №190376, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору №11319733000 від 24 березня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 14-15).
В позовній заяві позивач вказав на те, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та передав відповідачу відповідні кошти (а.с. 2).
Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України відступило своє право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11319733000 від 24.03.2008 року та договором поруки №190376 від 24.03.2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 25-26), що також підтверджується Актом прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 08.12.2011 року (а.с. 22).
Позивач зазначає, що в порушення умов вказаного кредитного договору позичальник взяті на себе зобов`язання з погашення кредиту не виконує, внаслідок чого станом на 13.05.2014 року його заборгованість перед кредитором, яким є позивач, становила 46763,32 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на вказану дату еквівалентно 544636,30 грн (а.с. 2).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. 
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. 
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором надав копії договору про надання споживчого кредиту №11319733000 від 24 березня 2008 року, договору поруки №190376 від 24.03.2008 року та довідки про стан заборгованості.
Як вбачається з Довідки про стан заборгованості від 13.05.2014 року, заборгованість за кредитом складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25756,22 дол. США, що еквівалентно 299845,72 грн, та заборгованості за відсотками - 21018,10 дол. США, що еквівалентно 244790,58 грн (а.с. 13).
Також, як вбачається з матеріалів справи, при подачі відзиву на заяву про перегляд заочного рішення на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитним договором позивачем до суду надано копію розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 13.05.2014 року (а.с. 122) та копію меморіального ордеру №0001123737/06 від 24.03.2008 року (а.с. 121).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на наявні в матеріалах справи докази, надані позивачем, апеляційний суд вважає, що позивач довів, а відповідачі не спростували, наявність заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11319733000 від 24 березня 2008 року. При цьому позиція сторони не може грунтуватись виключно на запереченнях обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги та підтвердження яких надає докази. 
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що в оскаржуваному заочному рішенні суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення солідарно заборгованості з відповідачів, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до п. 3.1. Договору поруки № 190376 від 24.03.2008 року сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за Основним договором (а.с. 14). 
Тобто договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, а наявна в договорі п. 3.1, відповідно до якого встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту ст.ст. 251, 252 ЦК України, де визначено, що з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 року у цивільній справі № 554/1566/17.
Враховуючи, що відповідно до Розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість за кредитним договором №11319733000 виникла з 23.12.2011 року (а.с. 112), а кредитор звернувся до суду з позовними вимогами 04 червня 2014 року (а.с. 1), тобто після спливу 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України, то порука припинилася.
З огляду на це, апеляційний суд зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 та з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» було стягнуто компенсацію судових втрат в розмірі по 1827,00 грн, з кожного (а.с. 71).
Враховуючи те, що апеляційний суд скасовує заочне рішення суду першої інстанції та, ухвалюючи нове рішення, частково задовольняє позовні вимоги, стягуючи заборгованість за кредитним договором лише з ОСОБА_1 , то судові витрати в розмірі 3654 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 ..
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скару, скасовує заочне рішення суду першої інстанції та постановляє нове, яким частково задовольняє позовні вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2014 року - скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ Дельта Банк (ЄДРПОУ: 34047020, адреса місцезнаходження: 01001, Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) (правонаступник - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») заборгованість за кредитним договором у розмірі 46763,32 дол. США, з яких заборгованість по тілу кредиту - 25 745, 22 дол., заборгованість по відсотками 21 018 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ Дельта Банк (ЄДРПОУ: 34047020, адреса місцезнаходження: 01001, Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) (правонаступник - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 3654 гривні.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

11.10.2021 року                                                                 м. Одеса