ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7523/21 Справа № 202/3175/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       
       головуючого судді: Деркач Н.М.,
       суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
       за участю секретаря: Усик А.Д., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності, - 

В С Т А Н О В И В:

       У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію 19.04.2021 року права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2020 року, укладеного між нею та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 . У зв`язку з проживанням в придбаній нею квартирі відповідача, нею було подано до суду позов про її виселення (справа № 202/6687/20). Під час розгляду вказаної справи відповідач послалася на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року. Крім того, в квітні 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 . Позивач вважає що нотаріусом було незаконно скасовано її право власності на спірну квартиру, державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_2 є незаконною, на підставі неіснуючого договору. Позивач звертає увагу, що правочин, на підставі якого нею було набуто право власності на спірну квартиру невизнаний недійсним.
       Позивачем подана заява про забезпечення її позову, в якій вона просить заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 , а також проводити інші реєстраційні дії до розгляду справи по суті, посилаючись на те, що ОСОБА_2 буде намагатися відчужити спірну квартиру, що унеможливить виконання рішення суду.
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на квартиру відмовлено.
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам, та задовольнити вимоги її заяви про забезпечення позову.
       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та що забезпеченням позову не буде порушено баланс інтересів сторін. 
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу,заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1ст. 151 ЦПК України,у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи, позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що у неї наявний спір з відповідачем щодо квартири АДРЕСА_1 , яку вона придбала 31 липня 2020 року у ТОВ «Кей-Колект».
Правовідносини виникли з того, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у справі № 2/0417/82/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 (за реєстраційним № 24865519).
       Указаним рішенням встанволено, що 15 червня 2001 року між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
       В свою чергу, 29 жовтня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначена квартира була відчужена ОСОБА_5 , яка передала її в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк». 
У подальшому права за договором були відступлені ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке в липні 2020 року набуло право власності на предмет іпотеки та відчужило його ОСОБА_1 (позивачу по справі).
Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим нею поданий позов про її виселення, який наразі розглядається судом.
Крім того, виділеними матеріалами встановлено, що у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності міститься запис від 19.04.2021 року про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .
Наведені обставини свідчать про наявність спору між сторонами у справі з приводу володіння, реєстрації права власності та користування спірною квартирою.
За таких обставин, з огляду на проживання відповідача у спірній квартирі, враховуючи предмет спору та спосіб захисту порушених прав, обраний позивачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню.
Матеріалами справи встановлено, що спір між сторонами у справі виник з приводу спірного нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 .
       З огляду на наведене апеляційний суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на квартиру задовольнити, заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер нерухомого майна 1309922312101), а також проводити інші реєстраційні дії до закінчення розгляду справи по суті.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2021 року — скасувати.
       Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на квартиру — задовольнити.
        Заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер нерухомого майна 1309922312101), а також проводити інші реєстраційні дії до закінчення розгляду справи по суті.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач
                                                                                                                                                                               М.М. Пищида
                                                                                                                                                                               І.Ю. Ткаченко