ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2а-484/08                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Сухарева О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  06 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Ключкович В.Ю.,
                                                  Парінов А.Б., 
          за участі:
          секретар с/з                              Піскунова О.Ю.,
          пр-к відповідача                    Бец В.Ю.

          розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_1  про видачу дубліката виконавчого листа, -

У С Т А Н О В И В :

          Міністерство оборони України звернулось до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного з поважних причин строку на пред`явлення його до виконання до боржника ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України кошти в сумі 42304,20грн.
          Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року заяву представника Міністерства оборони України про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строків у справі № 6а/362/30/14 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України кошти в сумі 42304,20 гривень - задоволено частково:
          - видано дублікат виконавчого листа № 6а/362/30/14 від 20.08.2015, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України кошти в сумі 42304,20 гривень;
          - відмовлено в поновленні пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 6а/362/30/14.
          Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення.
          В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. 
          Також вказано, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не врахував практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 жовтня 2021 року.
          Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
          Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.
          У судове засідання відповідач не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.
          Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2008 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 до Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії.
          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 вказану постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2008 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні вказаного адміністративного позову.
          Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2014 року, яка набрала законної сили, за заявою Міністерства оборони України здійснено поворот виконання постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2008 року та зобов`язано ОСОБА_1 повернути Міністерству оборони України безпідставно стягнену грошову компенсацію замість продовольчого пайка в розмірі 42304,20 гривень.
           20.08.2015 Васильківський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист №6а/362/30/14 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Міністерству оборони України безпідставно стягнену грошову компенсацію замість продовольчого пайка в розмірі 42304,20 грн.
           03.09.2015 вказаний виконавчий лист позивачем направлено на примусове виконання до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.
          Згідно відповіді відділу державної виконавчої служби від 23.12.2020, вказаний виконавчий лист на виконанні у відділі не перебуває, що обумовило звернення стягувача з даною заявою в суд.
          Приймаючи рішення про відмову в поновленні пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що обставини справи свідчать про несвоєчасність вчинення органом Міністерства оборони України дій з метою примусового виконання рішення суду, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем пропущено через власну бездіяльність.
          За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.
          Згідно з пунктами 18.2, 18.4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII, оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
          У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
          За змістом наведених положень закону убачається, що право стягувача на звернення для видачі дубліката виконавчого документа не є абсолютним і обмежується строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року у справі № 2-а-6969/08/0470 (2277вр-17/2-а-6969/08/0470).
          Відповідно до п. 2 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року. Вказаний строк обчислюється з дня наступного після набрання рішенням юридичної сили.
          Суд першої інстанції вірно встановив, що 20.08.2015 Васильківський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист №6а/362/30/14 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Міністерству оборони України безпідставно стягнену грошову компенсацію замість продовольчого пайка в розмірі 42304,20 грн.
          Разом з тим, п. 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, що набув чинності з 05 жовтня 2016 року, встановив, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
          У свою чергу ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачає, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
          Відтак, висновки суду першої інстанції, що строк пред`явлення виконавчого листа № 6а/362/30/14 закінчився є обґрунтованими та не спростовані Міністерством оборони України під час апеляційного розгляду справи.
          Крім того, системний аналіз викладених вище правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є одночасна сукупність двох умов: 
           1) виконавчий лист втрачений і це підтверджується відповідними доказами; 
           2) строк для пред`явлення його до виконання не сплив.
          Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
          Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
          Колегія суддів звертає увагу на те, що єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.
          Частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
          Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
          Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
          З матеріалів справи убачається, що в обґрунтування наявності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі дубліката виконавчого листа заявником зазначено, відсутність відповідей із виконавчої служби. 
          Перевіряючи доводи заявника, колегія суддів звертає увагу на те, що з моменту видачі виконавчого листа та направлення його для примусового виконання, тобто з 2015 року по 27.04.2021 стягувачем не приймалось належних заходів щодо з`ясування стану виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 . 
          При цьому, наявності жодних поважних причин пропуску цього строку Міністерством оборони України ні перед судом першої інстанції, ні перед судом апеляційної інстанції не доведено.
          Крім того, заявником не вказано, а в матеріалах справи відсутні достовірні докази точної дати, з якої заявнику достовірно стало відомо про втрату виконавчого листа.
          Відтак, у даному випадку відсутні правові підстави, прямо передбачені вищенаведеними нормами КАС України, для поновлення строку Міністерству оборони України для пред`явлення виконавчого листа № 6а/362/30/14.  
          Разом з тим, дійшовши до такого висновку, колегія суддів зазначає, що обставини даної справи свідчать про безпідставне зволікання стягувача, який є суб`єктом владних повноважень, щодо забезпечення виконання судового рішення та вжиття для цього наданих йому законодавчо визначених важелів впливу, у зв`язку з чим інша сторона (боржник) опинилася у стані правової невизначеності, що не відповідає принципу верховенства права та доктринальній практиці ЄСПЛ.
          Колегія суддів звертає увагу, що встановлені законами строки для вчинення певних дій покликані дисциплінувати суб`єктів правовідносин та впроваджують на практиці принцип юридичної визначеності та передбачуваності закону. Тобто поновлення пропущених строків має бути належним чином обґрунтоване, оскільки воно впливає не лише на Заявника, а і на права, інтереси та обов`язки інших осіб, в даному випадку - Боржника у справі.
          В частині тверджень, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів враховує посилання на практику Верховного Суду та ЄСПЛ, проте не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, позаяк такі висновки не спростовують правомірність мотивів суду першої інстанції.
          Аналізуючи всі доводи Міністерства оборони України, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
          Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
          Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини та правильно вирішено заяву Міністерства оборони України, зокрема з тих підстав, що доводи Заявника базуються на припущеннях та не доведені належними доказами.
          Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Положеннями ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Розглянувши доводи Міністерства оборони України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
          Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
          
          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 11.10.2021р.)