ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13770/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2021 року                                                                                  м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є.,Собківа Я.М.,  за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну  скаргу  Головного управління ДПС у м. Києві  на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06  травня 2021  року  в справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,
В С Т А Н О В И Л А:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1   у  липні 2019 року  звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати:
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.02.2019 № Ф-69;
рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.02.2019 № 0014604204.
  Позов обґрунтовано тим, що  документальну позапланову невиїзну перевірку позивача проведено за відсутності законних підстав, оскільки зі змісту наказу від 14.01.2019 вбачається, що в якості підстави для проведення вказаної перевірки визначено доповідну записку управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 14.12.2018 № 9603/26-15-42-04-28. Разом з тим, доповідна записка за своєю суттю є документом внутрішнього використання, а тому не може бути підставою для проведення перевірки. Крім того, позивач зазначає, що перевірка, проведена на підставі наказу від 14.01.2019, є ідентичною перевірці, за результатами якої складено акт від 22.10.2018. Натомість, проведення позапланової перевірки на підставі підпункту  78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України  виключає можливість використання контролюючим органом акту попередньої планової перевірки, проте, перевіряючими під час проведення спірної перевірки фактично продубльовано зміст акту перевірки від 22.10.2018. Позивач також зауважує, що паливно-мастильні матеріали використані ним у власній господарській діяльності, що спростовує висновки контролюючого органу про неправомірність включення таких витрат до складу витрат фізичної особи-підприємця.  
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва  від 06  травня 2021 року  позов задоволено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що  оскільки в судовому порядку (справа № 640/12211/19) визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.02.2019 №0014364204, яким донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб, з підстав правомірності сформованих позивачем витрат, то скасуванню також підлягають вимога і рішення контролюючого органу, якими донараховано єдиний внесок, як такі,    що є похідними.
Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та  недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції не встановив, що податковий орган під час перевірки виявив заниження позивачем єдиного внеску на загальну суму 254553,94 грн, тому оскаржувані рішення є такими, що прийняті правомірно.
Також, скаржник просить замінити відповідача в цій справі в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з ГУ ДФС у м. Києві на ГУ ДПС  у м. Києві (код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 44116011).
Згідно  зі ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За приписами  ст. 104 Цивільного кодексу України  юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року  утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України.
Відповідно до  розпорядження Кабінету Міністрів України №682-р від 21 серпня 2019 року, Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї  постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України»  функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Так,  постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 р. № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби»  (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві.
Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї  постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї  постанови  та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї  постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Згідно з пунктом 3 Постанови № 893, права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї  постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
За приписами  статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»  та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 227  (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказала утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.
Відповідно до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755, розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.
Отже, з 01 січня 2021 року відбулося фактичне адміністративне правонаступництво, оскільки, саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у м. Києві, як юридичної особи публічного права, до Головного управління ДПС м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 44116011).
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ 44116011).
Позивач  відзив на апеляційну скаргу не подав, поштове відправлення з копією ухвали про відкриття апеляційного провадження повернулось до суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи,  позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві. У період з 01.01.2015 по 31.12.2017 позивач перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору та єдиного внеску.
Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, за результатами чого складено акт від 22.10.2018 № 4179/26-15-42-04/ 2967713055.
Листом від 21.11.2018 №74962/Т/26-15-42-04-77 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило позивача про те, що за результатами розгляду поданих останнім заперечень на висновки акту від 22.10.2018 №4179/26-15-42-04/ 2967713055, а також наданих до заперечень документів, які не були досліджені під час проведення перевірки, мають великий обсяг і потребують додаткового вивчення, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки, з урахуванням первинних документів, наданих до заперечень, відповідно до підпункту  78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
У подальшому, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято наказ від 14.12.2018 № 18246, яким відповідно до підпункту  78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України  та на підставі доповідної записки управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 14.12.2018 №9603/26-15-42-04-28 призначено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача.
Надалі, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.
За результатами перевірки складено акт від 14.01.2019 № 25/26-15-42-04/2967713055, згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення, зокрема, абзацу першого пункту 2 частини першої статті  7, пункту 11 статті  8, пункту 2 статті  9, підпункту 1 пункту 2 статті  6, пункту 8 статті  9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого підлягає сплаті єдиний внесок на загальну суму 271730,08 гривень, у тому числі за 2015 рік - 89995,14 гривень, за 2016 рік у сумі 83940,97 гривень, за 2017 рік у сумі 97793,97 гривень.
На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.02.2019:
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.02.2019 № Ф-69, якою визначено заборгованість зі сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 254553,94 гривень,
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.02.2019 №0014604204, яким застосовано до позивача за донарахування єдиного внеску у розмірі 254553,94 гривень штрафні санкції у розмірі - 73868,69 гривень.
Позивач, не погоджуючись з прийнятими рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що не відповідають податковому та валютному законодавству, звернувся з цим позовом до суду.  
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої  статті 4 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 1 частини другої  статті 6 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Абзацом першим пункту 2 частини першої  статті 7 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  визначено, що базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності,  що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.  При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Частиною третьою  статті 9 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього  Закону  нараховується єдиний внесок.
Відповідно до пункту 6 частини першої  статті 1 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з частинами третьою-четвертою  статті 25 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Отже, розмір єдиного внеску, що підлягає сплаті за звітний період, залежить від суми доходів, отриманих від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що під час проведення перевірки правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях позивача, контролюючим органом встановлено заниження оподатковуваного доходу та донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб податковим повідомленням-рішенням від 21.02.2019 № 0014364204.
Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акту перевірки від 14.01.2019 № 25/26-15-42-04/2967713055, який також став підставою прийняття оскаржуваних у цій справі рішень контролюючого органу.
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі № 640/12211/19 податкове повідомленням-рішенням від 21.02.2019 № 0014364204  визнано протиправним і скасоване, з тих підстав, що   позивачем правомірно сформовані спірні витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей та паливно-мастильних матеріалів, які використовувались ним у власній господарській діяльності з надання послуг вантажних переведень, а отже ним не було занижено податок на доходи фізичних осіб.
Відповідно до частини четвертої  статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки постановою суду в справі № 640/12211/19 встановлено правомірність сформованих позивачем витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей та паливно-мастильних матеріалів, а також правильність розрахованого податку на доходи фізичних осіб, то при розгляді справи, яка розглядається, оцінка зазначеним обставинам  не надається.
З огляду на те, що база оподаткування єдиного внеску збігається з базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб, а сума єдиного внеску, що підлягає сплаті, прямо залежить від суми доходів, отриманих від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку про те, що протиправні висновки відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу стали підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі рішення про застосування штрафних санкцій № 0014604204 та вимоги про сплату боргу Ф-69 від 28.02.2019. 
Отже, у зв`язку з визнанням протиправним і скасування податкового повідомленням-рішенням від 21.02.2019 № 0014364204, яким донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб, з підстав правомірності сформованих позивачем витрат, суд першої інстанції обґрунтовано скасував  вимогу та рішення контролюючого органу, якими донараховано єдиний внесок, як такі,    що є похідними.
Скаржник не вказує в апеляційній скарзі жодних доводів, які би могли спростувати висновки суду першої інстанції.
Згідно ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно  до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві  залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06  травня 2021  року  залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328,  329 КАС України.
  Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2021  року.

Головуючий суддя	Л.Т. Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків