ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 705/443/17                                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Годік Л.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 жовтня 2021 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                              Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                 Василенка Я.М.,
                                                                                                       Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від           02 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до екс-начальника управління Уманського Держгеокадастру ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області   про повноваження і зобов"язання правонаступника,
 
ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи,     екс-начальника управління Уманського Держгеокадастру ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просив суд:
-          зобов`язати правонаступника, юридичну особу, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області виконати в натурі постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05.09.2012; 
-          стягнути з фізичної особи ОСОБА_2  на його користь моральну шкоду у розмірі         1247,00 грн. за невиконання судової постанови і втрачений час та страждання;
          В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 05.09.2012 по справі № 2а/2370/1956/2012 зобов`язав начальника управління належно оформити право власності на землю ОСОБА_1 . За минулий період, в зв`язку з протистоянням екс-начальника ОСОБА_3 з групою підлеглих, шансів на виконання не було. З 01.08.2016 призначений новий начальник управління ОСОБА_2 , який з особистих причин, вже як правонаступник, теж не виконує постанову, що суперечить ст.ст. 14 і 55 КАС України. Позивач вказує, що йому нанесена моральна шкода у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб 1247,00 грн. за надмірне зорове навантаження при захисті своїх прав на землю.         
          Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2021 року в адміністративному позові відмовлено у повному обсязі.
          Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду.
    Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.09.2021.
          Розгляд апеляційної скарги 29.09.2021 не відбувся, справу знято з розгляду.
          Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги згідно норм ст. 309 КАС України, та призначити справу до розгляду на 20.10.2021.
          Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
          Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
          Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.09.2012 Черкаським окружним адміністративним судом по справі № 2а/2370/1956/2012 було винесено постанову, якою зобов`язано начальника управління Держкомзему в м. Умань та Уманському районі Черкаської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.05.2012 та зобов`язано відповідача вжити заходи щодо належного оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я позивача ОСОБА_1 у повній відповідності до рішення Уманського міськрайонного суду від 02.07.2004 року у справі         № 2-443/2004.
Уманською міською радою прийнято рішення від 19.06.2009 № 2.8-48/5 «Про розгляд звернень громадян підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» відмінено п.п. 8.1. п. 8 рішення від 26.11.2007 № 2.10-24/5 про передачу в спільну часткову власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , згідно поданої заяви. В результаті чого в ОСОБА_1 змінилась площа земельної ділянки, яка раніше передавалась в приватну власність та на яку було розроблено технічну документацію із землеустрою та видано державний акт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
На звернення ОСОБА_1 щодо виготовлення йому державного акту на земельну ділянку, йому повідомлялось, що для того щоб видати новий державний акт на нову площу потрібно виготовити технічну документацію із землеустрою, в якій буде виключена площа (0,0066 га), яка перебувала в спільній частковій власності.
Станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 не вніс зміни до технічної документації.
        Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 05.09.2012 по справі № 2а/2370/1956/2012 та  усунення від своїх повноважень, передбачених законодавством, що заподіяло ОСОБА_1 моральну шкоду, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду із даним позовом.  
Згідно ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
          Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
          Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
          Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
          Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
           У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
          У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
          Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
          З 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв`язку з цим, повноваження Управління Держгеокадастру в Уманському районі у частині державної реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку припинились.
          Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, в тому числі земельних ділянок, проводиться Міністерством юстиції України та його територіальними органи; суб`єктами державної реєстрації прав, а саме: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно.
          Статтею 19 Конституції України  регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
          Варто зазначити, що ОСОБА_2 не може бути самостійним відповідачем по справі, оскільки він лише під час виконання обов`язків начальника Управління Держгеокадастру в Уманському районі представляв інтереси структурного підрозділу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та не є самостійним суб`єктом владних повноважень.
          Крім того, наказом Головного управління від 19.03.2018 № 123/0/50-18-К ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.
Окрім того, представником Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у відзиві зазначено, що Управління Держгеокадастру в Уманському районі ліквідовано, як окрема юридична особа. На неодноразові звернення ОСОБА_1 щодо виготовлення йому державного акту на земельну ділянку, йому наголошувалось, що для того щоб видати новий державний акт на нову площу потрібно виготовити технічну документацію із землеустрою, в якій буде виключена площа (0,0066 га), яка перебувала в спільній частковій власності.
Апелянтом не надано суду доказів звернення до відповідних організацій із заявою щодо виготовлення технічної документації на земельну ділянку.
         На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виготовлення апелянту державного акту на земельну ділянку, оскільки ним не було надано технічну документацію із землеустрою, в якій буде виключена площа (0,0066 га), яка перебувала в спільній частковій власності.
          У своїх вимогах позивач  зазначив, що фізична особа, екс-начальник управління Уманського Держгеокадастру ОСОБА_2 з особистих причин не виконує вказану постанову, чим заподіяв позивачу моральну шкоду в розмірі 1247,00 грн.
          Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю зазначеного суб`єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується. 
          В позовній заяві та апеляційній скарзі жодним чином не обгрунтовано наявність моральної шкоди, а саме яким чином принижена гідність апелянта. Не надано жодних доказів наявності інших втрат морального характеру яких зазнав апелянт в результаті неотримання дозволу на розробку проекту землеустрою.
          Що стосується клопотання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо залишення позову без розгляду, колегія суддів зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки не підпадає під визначення підстав, визначених ст. 240 КАС України.
          Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
          Наведені позивачем доводи та надані матеріали не спростовують наведених вище висновків суду та не доводять зворотнього.
          На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
          Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
        У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
        Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
          
          Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2021 року - залишити без змін.

        Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                              О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                           Я.М. Василенко
                                                                                                     
                                                                                                               В.В. Кузьменко