Справа № 156/268/21 	Головуючий у 1 інстанції: Малюшевська І. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/1160/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
04 жовтня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В., 
       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 червня 2021 року,
       В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 січня 2015 року відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 000 грн. 
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала і станом на 28.02.2021 року вона має заборгованість у розмірі 16 203,59 грн, з яких: 12 737,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: за поточним тілом кредиту та за нарахованими відсотками - 0,00 грн, 12 737,66 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 3 465,93 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість за договором у розмірі 16 203,59 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 23 червня 2021 року у задоволенні позову банку відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляція обгрунтована тим, що оскільки відповідачка підписала анкету-заяву, в якій підтвердила свою обізнаність з умовами і правилами надання банківських послуг позивачем, то відповідно прийняла запропоновані умови кредитного договору і повинна їх виконувати. Крім того, позивач покликається на факт підписання відповідачкою Паспорта споживчого кредиту від 27.12.2017 року, де було визначено умови кредитування.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавала.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у неї простроченої заборгованості.
Такі висновки суду є правильними.
Як вбачається з матеріалів справи та як зазначає АТ КБ «Приватбанк», 16 січня 2015року між банком і відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети-заяви позичальника, за яким останньою отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
На підтвердження позовних вимог банк надав: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 16 січня 2015 року, підписану відповідачем ОСОБА_1 ; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/; розрахунки заборгованості за договором від 16 січня 2015 року станом на 28 лютого 2021 року; довідку про видані кредитні картки із зазначенням дати видачі карток.
Крім того встановлено, що у вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача, її контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Даних про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача – обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження волевиявлення відповідача ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та докази укладення з останньою цього договору саме 16 січня 2015 року, як це зазначено у позовній заяві. 
Разом з тим, банком додана довідка про видані відповідачці картки та строки їх дії, де зазначено, що видано картку за № НОМЕР_1 з датою відкриття 21.07.2014 р. та терміном дії - до липня 2018 року, а також у довідці про зміну умов кредитування зазначено старт карткового рахунку - 21.07.2014 року (а.с.11,12), хоча позивач покликається на умови договору, укладеного 16 січня 2015 року при підписанні ОСОБА_1 анкети-заяви.
Проте, і в розрахунку заборгованості (а.с.6), і у виписці по рахунку ОСОБА_1 видно, що до грудня 2017 року жодних коштів відповідачка не отримувала, станом на 27 грудня 2017 року у графі розрахунку "заборгованість за наданим кредитом" та у виписці - "залишок після операції" вказано - 0,00 грн. 
За карткою № НОМЕР_1 жодних операцій, здійснених відповідачкою, банк не підтвердив.
Покликання позивача на підписаний 27.12.2007 року ОСОБА_1 . Паспорт споживчого кредиту (а.с.15) як на доказ у даній справі суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки вказаний документ свідчить лише про ознайомлення споживача ОСОБА_1 у вказаний день з інформацією про можливі умови споживчого кредитування за такими типами кредитного продукту, як універсальна та універсальна ГОЛД. Однак, це може свідчити лише про намір споживача укласти певний вид договору з банком у майбутньому, після 27 грудня 2017 року, а не про підтвердження факту договірних відносин, що існували до цієї дати, тобто з 16 січня 2015 року, як про це стверджує позивач. Разом з тим, у тексті цього Паспорта зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Крім того зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 11.01.2018 року.
Отже, судом встановлено, що вказана в розрахунку та у виписці по рахунку заборгованість не витікає з договору від 16.01.2015 року, як вказує позивач у своїй позовній заяві. На наявність інших договорів між сторонами банк не посилається, копії таких суду не надає.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення правильно застосував правові позиції, висловлені в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17.
За наведених обставин на час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати обставини щодо договірних відносин між сторонами та умов, на яких були, як стверджує банк, надані кошти відповідачу ОСОБА_1 , зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, процентної ставки за кредитом, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем заявлених ним позовних вимог та цілком підставно і обґрунтовано відмовив у позові.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді