П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/6526/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
08 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної  державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2021 року позивач,   ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної  державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 16.07.2021 позовну заяву повернув позивачеві. Судове рішення мотивоване тим, що наведені позивачем обставини, на які позивач вказує як на поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо виплати щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік, є необґрунтованими. Будь-якого іншого обґрунтування поважності причин пропуску строку позивачем не зазначено. 
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд першої інстанції 29.06.2021 залишаючи позовну заяву без руху визначив, що до спірних правовідносин належить застосовувати положення ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України) в частині звернення до суду у місячний термін, а при поверненні позовної заяви застосував положення ч. 2 ст. 122 КАС України (пропуск шестимісячного строку звернення до суду).
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вважає рішення суду першої інстанції від 16.07.2021 правомірним та таким, що відповідає висновкам Верховного Суду, зокрема в постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи встановлено, що Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 29.06.2021 позовну заяву позивача залишено без руху та встановлено 10-денний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, а також, інформації про дату виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в 2020 році.
У встановлений судом строк, ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків. Заява мотивована тим, що позивач не погоджується з тим що пропустив строк звернення до суду, оскільки  вважає, що встановлення місячного строку звернення до суду не можуть бути застосовані до вимог заявлених позивачем, адже останні не пов`язані із проходженням публічної служби.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин 1-2статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини 3 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, на думку апеляційного суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Як встановлено судом першої інстанції, дослідивши матеріали справи, заяву про поновлення строку звернення до суду, суд вважав необґрунтованими твердження позивача по те, що він дізнався про порушення своїх прав після отримання відповіді управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації, оскільки саме з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 позивач набув суб`єктивне право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала допомогу до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Разом з тим, незнання про рішення Конституційного Суду України не є тією об`єктивною перешкодою для своєчасної реалізації права на звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, та не може бути підставою для висновку про його поновлення.
При цьому, згідно із частиною 1 статті 94 Закону України "Про Конституційний Суд України" оприлюднення всіх актів Суду за результатами конституційного провадження, крім висновків Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) питань, які пропонуються для винесення на всеукраїнський референдум за народною ініціативою, здійснюється на офіційному веб-сайті Суду або в окремих випадках за ухвалою Суду - в Залі засідань Суду, але не пізніше наступного робочого дня після їх ухвалення.
Зокрема, частина 2 цієї статті передбачає, що опублікування акта Суду разом з окремою думкою Судді здійснюється у "Віснику Конституційного Суду України" та інших офіційних друкованих виданнях України.
Згідно із відомостями з офіційного сайту Верховної Ради України рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) опубліковане у Віснику Конституційного Суду України (від 2020 року, / №1-2 /, стор. 236) та Офіційному віснику України офіційне видання (від 03.04.2020 2020 року, №26, стор.120, стаття 980, код акта 98619/2020), а тому позивач мав об`єктивну можливість про нього дізнатися та у визначений законодавством строк звернутись до суду.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 43 Постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 слідує, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження №К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік та, відповідно, початком перебігу шестимісячного строку, є 30.09.2020 - це встановлені законом кінцеві строки, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги за 2020 рік і до якої позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Відповідно кінцевим строком звернення до суду з даним адміністративним позовом є 30.03.2021, однак до суду звернувся лише 22.06.2021 року.
Таким чином, наведені позивачем обставини, на які позивач вказує як на поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо виплати щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік, є необґрунтованими. Будь-якого іншого обґрунтування поважності причин пропуску строку позивачем не зазначено.
Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами щодо виплати щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовну заяву до управління соціального захисту населення Вінницької  районної державної адміністрації необхідно було повернути позивачеві. Окрім цього, не виконано вимоги ухвали від 29.06.2021 в частині надання інформації про дату виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в 2020 році.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції 29.06.2021 залишаючи позовну заяву без руху визначив, що до спірних правовідносин належить застосовувати положення ч. 5 ст. 122 КАС України в частині звернення до суду у місячний термін, а при поверненні позовної заяви застосував положення ч. 2 ст. 122 КАС України (пропуск шестимісячного строку звернення до суду), не спростовують відсутність наведених мотивованих поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.