22-ц/804/2455/21 
                                                                                220/697/21 
                                               
Єдиний унікальний номер 220/697/21
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/2455/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

17 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Лопатіної М.Ю., Баркова В.М..,
     за участю секретаря Вороніної М.М.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова  корпорація  України»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова  корпорація  України» на рішення Великоновосілківського  районного суду  Донецької області від 02 липня 2021 року  у складі суду  Дурач О.А., повний текст якого складено 05 липня 2021 року, у цивільній справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
26 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова  корпорація  України»(надалі АТ «ДПЗКУ») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява відповідно до уточнень мотивована тим, що 27.06.2019 р. позивача було прийнято на посаду директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України «Роївський елеватор», 10.09.2019 року його переведено на посаду заступника директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор», 17.08.2020 р. переведено на посаду директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» на умовах контракту. 
26.03.2021 р. позивача було звільнено з займаної посади згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП у зв`язку з порушенням умов контракту, про що було видано наказ та внесено трудовий запис до його трудової книжки. 
29.03.2021 р. позивач ознайомився з наказом про звільнення, під час ознайомлення зазначив, що з 25.03.2021 р. по теперішній час він хворіє та перебуває на лікарняному. 
Вважає, що звільнення у період тимчасової непрацездатності є незаконним та є підставою для поновлення на роботі. Додатковими підставами для поновлення на роботі зазначив, що між ним та позивачем неодноразово укладались угоди на продовження дії контракту, що свідчить про відсутність порушень умов контракту в його діях. 
Зазначив, що перелічені у наказі документи,  які стали підставою його прийняття, не відповідають дійсності. Відповідач належним чином не перевірив виконання умов контракту, не врахував об`єктивні обставини. Поза  увагою залишилося, що підприємство працювало в умовах запроваджених обмежувальних протиепідемічних заходів, які вплинули на показники фінансової діяльності підприємства, листом від 11.01.2021 р. №130-7-18/55 роботу філій призупинено та позивач у відповідності до положень п. 3.4.3 контракту 11.01.2021 р. видав наказ про оголошення простою строком до 15.02.2021 р.
Вважає, що лист-аналіз звітів про показники ефективності використання майна і прибутку філії АТ «ДПЗКУ «Легендарненський елеватор» з 01.09.2020 р. по 28.02.2021 р. не містять розрахунків, перевірку не проведено, не враховано, що в 2020 році філія працювала в умовах карантину, а з 15.02.2021 р. в умовах простою, тому неможливо виконати заплановані показники ефективності, які були закладені без урахування вказаних обставин. 
Позивач вважає, що доповідні довідки не є належним доказом наявності його порушень п.2.1, 3.4.11, 3.4.18 контракту.  Відповідачем були створені умови вивільнення з посади, яку зайняв 26.03.2021 р. ОСОБА_3 на підставі заяви від 17.03.2021р.
Оскільки позивач належним чином виконував умови контракту, підстав для його звільнення у відповідача не було. Крім того звільнення проведено в рамках дисциплінарного провадження, з порушенням строків та взагалі за відсутності підстав. 
Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ АТ «ДПЗКУ» від 26.03.2021 р. № 344-к про його звільнення; поновити на роботі на посаді директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» з 26.03.2021 р. та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням  Великоновосілківського  районного суду  Донецької області від 02 липня 2021 року позовні вимоги  задоволено частково. 
Визнано незаконним наказ АТ «ДПЗКУ»  № 344-к від 26 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », з посади директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з 26 березня 2021 року та вважати ОСОБА_1 звільненим з посади директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), з 31 травня 2021 року.
Стягнуто з АТ «ДПЗКУ»  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 травня 2021 року до 25 травня 2021 року включно у розмірі 8969 грн. 59 коп., без урахування податків і зборів та  понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк повноважень ОСОБА_1 на посаді керівника (директора) закінчився 31 травня 2021 року, тому суд вважав за необхідне змінити формулювання підстав звільнення позивача, та вважати його звільненим з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, з датою звільнення з 31 травня 2021 року. 
Враховуючи, що контракт з позивачем укладено до 31.05.2021 р., на час розгляду справи строк його дії сплинув, тому вимоги позивача у частині поновлення на роботі задоволенню не підлягали.
Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції задоволено за період з 15.05.2021 р. по 25.05.2021 р. включно, що становить 7 робочих днів, оскільки, позивач з 25.03.2021 р. до 14.05.2021 р. перебував на лікарняному листі, до роботи рекомендовано стати 15.05.2021 р., а також з 26.05.2021 р. по 10.06.2021 р, тому вказані періоди непрацездатності не підлягають оплаті середнім заробітком, компенсація яких проводиться на інших підставах.
Стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток у сумі 8969 грн. 59 коп. (1281 грн. 37 коп. х 7 роб. днів), обчислений з  урахуванням довідки від 14.05.2021 р. № 106, з якої вбачається, що середньоденний заробіток позивача дорівнює 1281 грн. 37 коп. 
Вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції задовольнив виходячи з критеріїв пропорційності, розумності та реальності їх надання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даним рішенням, позивач АТ «ДПЗКУ»  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині задоволених вимог, та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 13.08.2020 року з позивачем було укладено Контракт №32 строком дії до 17.11.2020 року. Додатковою угодою від 17.11.2020 року №1 та наказом від 17.11.2020 року №801-К строк дії Контракту було продовжено до 17.12. 2020 року, додатковою угодою від 15.12.2020 року №2 та наказом від 15.12.2020 року №910-К – до 18.01.2021 року, додатковою угодою від 18.01.2021 року №3 та наказом від 18.01.2021 року №49-К – до 31.05.2021 року. 
Контрактна форма трудового договору передбачає зокрема і підвищену відповідальність працівника та додаткові підстави розірвання договору. Така підвищена відповідальність передбачає, що наявність чи відсутність вини працівника у порушенні положень контракту, обставини, що супроводжували таке порушення, не мають визначального значення при його розірванні. Контракт при його порушенні може бути розірваний навіть за відсутності вини працівника.
Відповідно до п.2.1, 2.2. Контракту, керівник особисто відповідає за виконання філією затверджених показників ефективності використання майна і прибутку філії Товариства та інші завдання. 
Доводи і заперечення інших учасників справи
Представник відповідача АТ «ДПЗКУ» Кисіль А.В. в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.  
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання, яке проводилося в режимі відеоконференції з Великоновосілківським  районним судом Донецької області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Згідно наказу від 13.08.2020 р. № 594-к АТ «ДПЗКУ»   ОСОБА_1 переведено на посаду директора філії АТ «ДПЗКУ»   «Легендарненський елеватор» з 17.08.2021 року на умовах контракту № 32 (а.с. 18).
Наказом № 801-к від 17.11.2020 р., додатковими угодами: № 1 від 17.11.2020 р., № 2 від 15.12.2020 р. (наказ № 910-к), № 3 від 18.01.2021 р. (наказ № 49-к від 18.01.2021 р.), строк дії контракту продовжувався, зміни до інших умов контракту не вносилися, кінцевим строком дії контракту зазначено 31.05.2021 р., включно (а.с. 19, 20, 21, 89, 90, 100). 
Звільнено наказом в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ»   А. Власенко за № 344-к від 26.03.2021 р. у зв`язку з порушенням пунктів 2.1, 3.4.11, 3.4.18 Контракту на підставі: службової записки в.о. директора департаменту елеваторної діяльності В. Почепа від 25.03.2021 р.  (а.с. 8-13).
Додатком до контракту № 32 від 13.08.2020 р. (без номера) директором ОСОБА_4 визначені показники ефективності використання майна і прибутку філії з 17.08.2020 р. по 17.11.2020 р., з 18.11.2020 р. по 17.12.2020 р., з 18.12.2020 р. по 18.01.2021 р., з 19.01.2020 р. по 31.05.2021 р. (а.с. 103). 
Вказаний додаток не можна вважати доказом, так як він не містить номеру, крім того, він підписаний ОСОБА_4 , у якості директора 13.08.2021 р, хоча у трудовій книжці та наказі на переведення позивача на посаду директора міститься дата початку виконання ним обов`язків з 17.08.2020 р.
Позивач з 25.03.2021 р. до 14.05.2021 р. перебував на лікарняному листі, рекомендовано стати до роботи 15.05.2021 р. та з 26.05.2021 р. по 10.06.2021 р.  (а.с. 24, 62, 63).
Згідно довідки від 14.05.2021 р. № 106, дохід позивача за період з 01.01.2021 р. по 28.02.2021 р. склав 39722,34 грн., відпрацьовано 31 день, середньоденний заробіток складає 1281 грн. 37 коп. (а.с. 67). 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України).
Аналізуючи положення частини третьої статті 40 КЗпП України, Конституційний Суд України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018(6960/18) прийняв рішення, яке мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.
Схожий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц (провадження № 61-17196св19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) зроблено правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).
З  огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених  позовних вимог.
Порушення прав позивача, а саме звільнення його у день перебування на лікарняному, суд першої інстанції усунув шляхом зміни дати звільнення, визначивши дату припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності, оскільки на момент закінчення лікарняного листа дія контракту закінчилася, а тому у позивача не було підстав для вимог про поновлення його на посаді.
Дійсно,  умови контракту, укладеного сторонами за №32 від 13.08.2020 року в розділі 6 передбачали умови дострокового припинення дії контракту: у зв`язку з закінченням строку дії контракту; за угодою сторін; до закінчення дії контракту у випадках передбачених пунктами 6.2 і 6.3 цього контракту; та інше, проте звільнення працівника в період знаходження на лікарняному, яке відбулося в даному випадку, умовами контракту не передбачалися, а як наслідок є прямим порушенням закону та повинно бути захищене, шляхом скасування наказу про звільнення.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги з посиланням на п.2.1, п.2.2. Контракту, стосовно того, що керівник особисто відповідає за виконання філією затверджених показників ефективності використання майна і прибутку філії Товариства та інші завдання, невиконання яких стало підставою для звільнення позивача – неспроможні. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, відповідачем не надано.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 19 листопада 2021 року.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова  корпорація  України»  - залишити без задоволення. 
Рішення Великоновосілківського  районного суду  Донецької області від 02 липня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         В.М. Барков

          М.Ю. Лопатіна