ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/5356/21 пров. № А/857/14867/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
          головуючого-судді -                                            Довгополова О. М.,
          суддів          -                                                    Гудима Л. Я., Святецького В. В.,
 з участю секретаря судового засідання –   Хітрень О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Галицького районного суду м. Львова  від 29 липня 2021 року  у справі № 380/5356/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області   про визнання протиправним і скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Зубачик Н. Б.,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
                                                  
                                                               ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області від 01.04.2021 року про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Галицького районного суду м. Львова  від 29 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що, оскільки позивач перевищив дозволений строк перебування на території України з моменту скасування дії посвідки на тимчасове проживання, документів на продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання не подав, а тому рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є законним, вчиненим у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності законних підстав, без урахування того, що метою його в`їзду на територію України було одруження з громадянкою України ОСОБА_2 та наступне возз`єднання сім`ї. Окрім того, апелянт зазначає, що невідомими особами йому було завдано важкі тілесні ушкодження, а тому він за станом здоров`я не в змозі був продовжити посвідку на проживання.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 вид. 18.12.2019 року, терміном дії до 18.12.2020 року.
02.12.2020 року Головним управлінням на підставі пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 року №322, прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .Однак після скасування посвідки позивач не залишив межі території України.
01.04.2021 року провідним спеціалістом відділу міграційного контролю та адміністративного провадження Управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ГУ ДМС України у Львівській області Довбишем І. складено протокол про адміністративне правопорушення №ПР МЛВ 000875 відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП та постанову про накладання адміністративного стягнення № ПН МЛВ 000873 у вигляді штрафу в розмірі 2000,00 грн.
01.04.2021 року провідним спеціалістом відділу міграційного контролю та адміністративного провадження Управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ГУ ДМС України у Львівській області Довбишем І. прийнято рішення про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Відповідно до п.2 ст.25 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
За приписами п.1.5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (Інструкція), іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, зокрема, на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.
Відповідно до п.1.6 Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:
- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;
- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.
Згідно з ч.3-5 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 вид. 18.12.2019 року, терміном дії до 18.12.2020 року, яку скасовано 02.12.2020 року Головним управлінням на підставі пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 року №322.
Підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання було подання Головного управління Національної поліції у Львівській області від 30.11.2020 року згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, а саме: перебуваючи в приміщенні перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_1 , скоїв хуліганські дії, зокрема, виражався нецензурною лайкою, образливо чіплявся до працівників даного закладу та погорожував фізичною розправою останнім. Крім цього, суспільна небезпечність перебування на території України гр-на Азербайджану ОСОБА_1 полягає в тому, що вказана особа, маючи зв`язок з кримінальним середовищем, впливає на загострення криміногенної обстановки на території Львівської області.
Однак після скасування посвідки позивач не залишив межі території України, у зв`язку з чим 01.04.2021 року провідним спеціалістом відділу міграційного контролю та адміністративного провадження Управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ГУ ДМС України у Львівській області Довбишем І. складено протокол про адміністративне правопорушення №ПР МЛВ 000875 відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП та постанову про накладання адміністративного стягнення № ПН МЛВ 000873 у вигляді штрафу в розмірі 2000,00 грн.
Факт роз`яснення прав та обов`язків підтверджується наявністю на другому аркуші протоколу власноручного підпису позивача, однак жодних заяв чи клопотань від позивача під час складання протоколу та винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не надходили і у матеріалах справи відсутні.
При цьому, у своєму поясненні стосовно вчиненого адміністративного правопорушення позивач зазначив, що своєчасно не виїхав з території України у зв`язку з особистими обставинами. Українську мову розуміє та від перекладача відмовляється. Такі пояснення засвідчено його особистим підписом.
Таким чином, у зв`язку з порушенням законодавства про перебування іноземців в Україні, 01.04.2021 року провідним спеціалістом відділу міграційного контролю та адміністративного провадження Управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ГУ ДМС України у Львівській області Довбишем І. прийнято рішення про примусове повернення та заборону в`їзду на територію України ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено дотримання процедури прийняття рішення щодо примусового повернення громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження.
Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що метою його в`їзду на територію України було одруження з громадянкою України ОСОБА_2 , оскільки про такі обставини останній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не заявляв і будь-які докази з цього приводу у матеріалах справи відсутні.
Крім того, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства не передбачено, що вказана вище обставина є перешкодою для примусового повернення іноземця до країни походження в разі порушення ним законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 
Враховуючи описані вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки позивач перевищив дозволений строк перебування на території України з моменту скасування дії посвідки на тимчасове проживання, документів на продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання не подав, а тому рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є законним, вчиненим у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова  від 29 липня 2021 року  у справі № 380/5356/21 залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 08.10.2021 року