Постанова
Іменем України
26 жовтня 2021 року  
м. Київ
справа № 734/1659/13-к 
провадження № 51-4147км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд)  у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання	  ОСОБА_4 ,	
прокурора засудженого  захисника	ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, жителя смт Козелець Чернігівської області, 
засудженого за вчинення злочинів, передбачених пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 15 і пунктом 1 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Оскаржені судові рішення
1. Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за пунктом 6 частини 2 статті 115 КК – довічно з конфіскацією всього належного йому майна; за частиною 2 статті 15 і пунктом 1 частини 2 статті 115 КК – на строк 15 років; за частиною 4 статті 187 КК – на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна. 
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
2. Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 15 січня 2014 року цей вирок залишив без зміни, а апеляційні скарги засудженого  ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 – без задоволення.
3. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 вересня 2015 року скасував зазначену  ухвалу апеляційного суду та призначив новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
4.  Повторно розглянувши справу, Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 23 травня 2016 року вирок місцевого суду змінив та пом`якшив призначене засудженому покарання. Суд ухвалив вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі: за пунктом 6 частини 2 статті 115 КК – на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, за частиною 2 статті 15 і пунктом 1 частини 2 статті 115 КК – на строк 14 років, за частиною 4 статті 187 КК – на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.
5.  Суд визнав доведеним, що в денний час 12 лютого 2013 року через незачинені вхідні двері ОСОБА_6 проник до будинку на АДРЕСА_1 , де з метою заволодіння чужим майном, скоїв напад на подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , завдав їм численних ударів руками, ногами та молотком у життєво важливі органи, чим умисно заподіяв потерпілим різного ступеня тілесних ушкоджень, у тому числі й тяжких. У ході розбійного нападу, ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами потерпілих у сумі 1400 грн. 
Реалізовуючи умисел на вбивство потерпілих, які перебували в безпорадному стані, але подавали ознаки життя, ОСОБА_6 підпалив будинок, замкнув вхідні двері та залишив місце злочину. 
Внаслідок отриманих небезпечних для життя тяжких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 помер на місці події. Однак, злочинного умислу щодо вбивства двох осіб ОСОБА_6 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки пожежа в будинку, була виявлена та ліквідована, а потерпілій ОСОБА_10 надано медичну допомогу.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
6.  Прокурор у своїй скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого через м`якість. Він вважає, що суд апеляційної інстанції без достатніх підстав пом`якшив ОСОБА_6 покарання, не врахувавши повною мірою тяжкості вчинених ним злочинів. На думку прокурора, призначене за вчинення з корисливих мотивів умисного вбивства покарання у виді позбавлення волі на певний строк є невиправдано м`яким і не буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
7. Засуджений ОСОБА_6 подавав до Суду касаційну скаргу, однак до закінчення касаційного розгляду відмовився від неї. Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого.
Позиції  учасників судового провадження
8.  ОСОБА_6 направив до Суду заперечення, у яких просив залишити без задоволення касаційні вимоги сторони обвинувачення. 
9.  У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення.
10. Засуджений та захисник просили залишити без задоволення скаргу прокурора, а оскаржувану ухвалу – без зміни.
11.  Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду
12.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі та запереченнях доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу необхідно залишити без задоволення на таких підставах.
13.  Суд касаційної інстанції відповідно до статті 433 КПК переглядає ухвалу апеляційного суду в межах касаційної скарги, в якій не заперечується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його діянь.
14.  Доводи прокурора щодо порушення загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
15.  Згідно зі статтями 50, 65 КК покарання має бути справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
16.  Відповідно до указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При призначенні покарання необхідно брати до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
17.  Суд звертає увагу на те, що доводи в касаційній скарзі сторони обвинувачення зводяться до незгоди з оцінкою суду апеляційної інстанції фактичних обставин справи та їхнього значення для визначення виду й розміру призначеного засудженому покарання. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що  відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 КПК в сукупності зі статтею 414 цього Кодексу може стати підставою для скасування або зміни судових рішень.
18. Згідно зі статтею 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
19.  Водночас у частині 2 статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не встановлено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. 
20. Закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого злочину, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових злочинів.
21. Апеляційний суд, переглянувши справу в межах своїх повноважень, дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином не мотивував та не обґрунтував свого рішення про призначення засудженому виключного виду покарання – довічного позбавлення волі.
22. Дослідивши в ході апеляційної процедури дані про особу засудженого, взявши до уваги, зокрема, те, що ОСОБА_6 в цілому характеризується позитивно, є несудимим у силу статті 89 КК, до затримання займався суспільно корисною працею, має неповнолітню дитину, апеляційний суд визнав за можливе пом`якшити захід примусу, обравши йому максимальне строкове покарання – 15 років позбавлення волі. 
23. З огляду на те, що покарання у виді довічного позбавлення волі є тим видом покарання, яке застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного, Суд погоджується з аргументацією апеляційного суду.
24. За таких обставин доводи прокурора про невмотивованість рішення апеляційного суду в частині пом`якшення покарання Суд вважає непереконливими.
25.  Отже, на думку Суду, призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК. 
26. Істотних порушень вимог кримінального процесуального або неправильного застосування кримінального законів, які би були безумовною підставою для скасування ухвали апеляційного суду, у цьому кримінальному провадженні не виявлено.  Тому касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора — без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2               ОСОБА_3