ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/2673/21 пров. № А/857/14994/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В, 
суддя                                                     Запотічний І.І.     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року (головуючий суддя Кухар Н.А., м.Львів) у справі №380/2673/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

                                                             ВСТАНОВИВ:

01.03.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення у сумі 243,65 грн. з базовими місяцями листопад 2016 року, серпень 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року; зобов`язати відповідача нарахування та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 04.11.2016 по 28.12.2018 з базовими місяцями – січень 2008 року та березень 2018 року.
Позов обґрунтовує тим, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №380/4817/20 Військовою частиною НОМЕР_1 було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 243,65 грн. Враховуючи, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення базовими місяцями стали листопад 2016 року, серпень 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року, березень 2018 року, що є помилковим, на думку позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати  ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.11.2016 року по 28.02.2018 року з базовими місяцями листопад 2016 року, серпень               2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року. Зобов`язано Західне територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 04.11.2016 року по 28.02.2018 року з базовим місяцем січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначив, що   правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок № 1078). У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 року (Постанова № 1013), яка набрала чинності з  15.12.2015 року та підлягала застосуванню з 01.12.2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення. Згідно з п. 3 Постанови № 1013 Урядом фактично запропоновано в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійний складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації. Тобто, Постановою № 1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015 року, але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації. На виконання вимог п. 3 Постанови № 1013 в січні 2016 року військовослужбовцям Національної гвардії України, в тому числі військовослужбовцям Західного територіального управління Національно гвардії України, здійснено нарахування та виплату додаткових видів грошового забезпечення за грудень  2015 року у підвищеному розмірі. Січень 2016 року був базовим місяцем для нарахування індексації в2016 році. Крім того, позивачу індексація нараховувалася згідно коефіцієнтів індексації грошового забезпечення в 2016 році. Згідно особистих карток на грошове забезпечення за 2016-2018 роки, у 2016-2018 роках позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в повному розмірі. Питання щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, покладається на відповідача, а тому, вимога позивача є невмотивована. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , наказом начальника Західного територіального управління (військова частина НОМЕР_1 ) від 28 грудня 2018 року № 339, звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений із списків військової частини і всіх видів забезпечення.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_2 від 03 липня 2015 року, виданим Головним управлінням НГУ.
Оскільки на час виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення відповідач не здійснив з ним усіх необхідних розрахунків, позивач у січні             2020 року письмово звернувся до відповідача про нарахування та виплати йому індексації грошової забезпечення, яка гарантована чинним законодавством України.
04 лютого 2020 року відповідач листом № 50/38-168 повідомив, що у період             2016-2018 років позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення Водночас, у 2017 році, у зв`язку з відсутністю фінансових ресурсів, дану виплату не було передбачено у кошторисі на 2017 рік та у штатному розписі ЗТУ.
27 лютого 2020 року представник позивача направив відповідачу запит для отримання позиції відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення та надання довідки про грошове забезпечення позивача.
На зазначені звернення відповідач листом № 50/33-Р-503 від 12 березня 2020 року скерував інформацію про грошове забезпечення позивача та виплачену індексацію.
Із наданої відповідачем інформації про нарахування та виплату індексації за                    2016-2018 роки з`ясовано, що позивачу у грудні 2018 року виплачена індексація у сумі                66,49 грн.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №380/4817/20 позов задоволено частково – визнано протиправною бездіяльність Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до 28.12.2018; зобов`язано Західне територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.12.2018 відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з врахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині позову про стягнення з Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в сумі 80746,49 грн. відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн. (дві тисячі гривень); у решті вимог ОСОБА_1 про присудження судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1000 грн. та витрат на проведення експертизи в сумі 1961,28 грн. відмовлено.
На виконання вище вказаного рішення Військовою частиною НОМЕР_1 було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення позивачу в сумі 243,65 грн.
Враховуючи, що при нарахуванні Військовою частиною НОМЕР_3 індексації грошового забезпечення базовим місяцем стали листопад 2016 року, серпень 2017 року, грудень               2017 року, січень 2018 року, березень 2018 року, що є помилковим, на думку позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011).
Відповідно до ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Враховуючи положення Порядку № 1078 місяць, у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада                2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови № 1294.
Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
В свою чергу схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою № 1294, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.
Згідно із пунктом 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.
Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09 лютого 2005 року № 024-106 встановлено, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації.
Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року, у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 “Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України”.
Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.
В подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (набрала законної сили 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.
Апеляційний суд зазначає, що у межах спірних правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.
Тож, оскільки апелянтом проведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення у сумі 243,65 грн. з базовими місяцями листопад 2016 року, серпень 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.11.2016 по 28.02.2018 з базовими місяцями листопад 2016 року, серпень 2017 року, грудень 2017 року, січень                2018 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року у справі № 2380/2673/21 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний