ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 р. 	Справа № 520/2989/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А.) по справі № 520/2989/21
за позовом     ОСОБА_1  
до    Військової частини НОМЕР_1                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1  компенсації втрати частини доходів, у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р., на суму такої індексації за весь період затримки, нарахованої та виплаченої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 р. по справі №520/12982/2020; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. на суму такої індексації за весь період затримки;
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 р. позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року, відповідно до  Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі №825/742/16 та зазначив, що здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум, належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувалися, отже, у зв`язку з відсутністю спору щодо розміру належних позивачеві при звільненні сум, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, к якому просив апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 р. – без змін. 
На підставі п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що майора ОСОБА_1 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи штабу 203 навчальної авіаційної бригади, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України  від 10.06.2019 р. № 281 звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я (а.с.20). 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.08.2019р. №152, ОСОБА_1 з 12.08.2019р. виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 21). 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 р. по справі № 520/12123/19 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.
Вказане рішення набрало законної сили 20.02.2020 р.
Згідно із ч. 4  ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З виписки АТ КБ «Приватбанк» вбачається,  що сума індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.20р. по справі №520/12123/19 зарахована на картковий рахунок ОСОБА_1 20.02.20 року. 
Проте, відповідач не здійснив нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. на суму такої індексації за весь період затримки нарахованої та виплаченої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 р. по справі №  520/12123/19.
Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення саме з 01.01.2016 по дату фактичної виплати нарахованої індексації. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані  Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ  та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до  ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 вказаного Закону  зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно із  ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналогічні норми також викладені у Порядку № 159.
Відповідно до  ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Вищевказані статті  2,  3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього  Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пунктом 4 Порядку № 159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
У  статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  використане формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень  статей 1-3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14.05.2020 р. у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 р. у справі № 280/676/19.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що дія наведених вище норм поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Аналогічний висновок, викладений в постановах  Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. по справі № 759/9631/17 та від 04.02.2020 р. по справі № 219/11809/15-а.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 р. по справі № 520/12123/19, 20.02.2020 р. відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., при цьому останнім не було нараховано та виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію  грошового забезпечення за спірний період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.
Отже судовим розглядом встановлено, що фактична виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. відбулась 20.02.2020 р., а тому Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходів, у вигляді індексації грошового забезпечення, на суму такої індексації за весь період затримки.
Із врахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1  компенсації втрати частини доходів, у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. на суму такої індексації за весь період затримки, нарахованої та виплаченої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 р. по справі № 520/12123/19 та  зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходів, у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. на суму такої індексації за весь період затримки.
Посилання в апеляційній скарзі відповідача на правові позиції, які викладені у постанові Верховного Суду у справі 825/7425/16,   колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки прийняті у вказаній справі рішення суду   ухвалене за інших фактичних обставин, ніж у цій справі, мають різні сторони, інший предмет та  стосуються інших правовідносин.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 по справі № 520/2989/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін