Справа № 464/7354/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3257/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       16 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жидачек Тетяни Миколаївни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року в складі судді Мички Б.Р. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
встановив:
У грудні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у шлюбі, в якому мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 25.07.2018 шлюб розірвано. З моменту припинення сторонами спільного проживання дитина постійно проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, батько дитини не бере достатньої участі у його житті і вихованні, тобто він перестав утримувати сина в тому розмірі допомоги, в якому було до цього, перестав цікавитись скільки коштів потрібно на проживання сина.
В даному випадку син сторін проживає з матір`ю. Син навчається у Ліцеї №93 ЛМР, також навчається у школі балету InStep, бере участь у виступах, навчаючись у даній школі та показує достатній і високий рівень підготовки. Позивачка вносила благодійні внески за навчання сина протягом 2018-2019 років, створює якнайкращі умови для проживання сина, купує синові необхідне приладдя до школи, одяг, їжу, дає кишенькові гроші та бере на себе всі витрати, які стосуються сина та здійснює інші витрати. Відповідач працює інженером - теплотехніком, надавав до вересня 2020 року кошти на утримання сина, однак з цього часу припинив утримувати сина. 
Стверджує, що відповідач має можливість утримувати сина, оскільки добре заробляє, відпочиває за кордоном, є молодим та працездатним чоловіком, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він має можливість сплачувати аліменти на дитину. 
Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 5500,00 грн починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 року і до досягнення ним повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 840 грн 80 коп. судового збору в дохід держави.
Рішення суду оскаржила представник позивачки ОСОБА_4 , вважає, що рішення суперечить нормам сімейного законодавства, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
В апеляційній скарзі, покликаючись на загальні витрати на дитину щодо навчання, поточне лікування, відпочинок, оплату комунальних послуг, зазначає, що розмір аліментів в сумі 2000,00 грн. не може забезпечити достатнього рівня для задоволення потреб дитини.
Просить врахувати, що з вересня 2020 року відповідач припинив надавати кошти на утримання, тобто перестав брати участь у житті та вихованні сина, що власне стало наслідком подання даного позову.
Натомість, відповідач є молодим та працездатним чоловіком, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому він має можливість сплачувати аліменти.
Зазначає про наявність у відповідача рухомого майна, а саме двох автомобілів, один з яких він хоче відчужити з метою купівлі більшого авто, відтак має відповідні заощадження, що не заперечувалося представником відповідача, відтак має бути взято до уваги судом при визначенні розміру аліментів.
Звертає увагу на рух коштів по банківських картках відповідача, а також рекламу відповідних послуг, які надаються ОСОБА_2 , що, на думку апелянта, спростовує твердження представника відповідача про неможливість та надмірний тягар у сплаті аліментів у розмірі 5500 грн.
Покликається на судову практику касаційного суду та зазначає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Зазначає, що місцевий суд врахував часткову участь відповідача в утриманні дитини та стягнув відповідний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак суд не взяв до уваги те, що відсутня будь яка гарантія, що з моменту присудження аліментів, відповідач буде продовжувати додатково брати участь в утриманні дитини.
На переконання апелянта, 2000,00 грн., як сума аліментів не забезпечуватиме найкращі інтереси сина та не покриватиме базових потреб на дитину, тому весь тягар в цьому плані впаде на матір, що суперечитиме сімейному законодавству.
Просить змінити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 і до досягнення дитиною повноліття.
15 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав на адресу суду письмові пояснення у справі, серед іншого просить врахувати, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього із ОСОБА_5 народилася дочка ОСОБА_6 , на підтвердження надав свідоцтво про народження. Загалом, вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, дослідив усі надані сторонами докази у їх сукупності та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову. Просить залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що необхідні для її розвитку та виховання
Взявши до уваги закріплений законодавцем рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та врахувавши положення ст. 182 СК України, часткову участь відповідача ОСОБА_2 в утриманні дитини, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведена можливість сплачувати ним аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5500 грн., щомісячно, при цьому визначив аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., що становить більш ніж половину суми необхідної для забезпечення першочергових потреб дитини (більш, ніж половина прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку), задовольнивши тим самим частково позовні вимоги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).
Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.
Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям та батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.10.2010 (т. 1 а.с. 10).
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.07.2018 шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 9).
Відповідно до довідок № 03874 Сихівської районної адміністрації від 03.12.2020 позивачка та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , тобто спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 11-12).
Згідно довідки Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького № 757 від 04.12.2020, позивачка ОСОБА_1 працює у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького по даний час на посаді старшого лаборанта кафедри внутрішньої медицини № 2 (т. 1 а.с. 35).
В матеріалах справи наявне розпорядження Сихівської адміністрації від 27.12.2018 № 832 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з сином, ОСОБА_3 , 2010 р.н.», а також звертання з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною у поліцію (т. 2 а.с. 63).
Звертаючись з позовними вимогами позивачка ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що з вересня 2020 року відповідач припинив надавати кошти на утримання сина, однак має таку можливість, оскільки добре заробляє, відпочиває за кордоном, є молодим та працездатним чоловіком, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому може сплачувати аліменти на дитину.
В суді першої інстанції сторона відповідача заперечувала позовні вимоги, оскільки кошти на утримання сина перераховувалися добровільно, на даний час такої можливості немає у зв`язку із запровадженням карантину. 
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. 
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину.
У цьому контексті не заслуговують на увагу доводи відповідача про добровільне надання сину допомоги у відповідному розмірі, оскільки надання належного утримання своїй дитині є обов`язком батька, при цьому пред`явлення позову про стягнення аліментів це реалізація права на захист відповідного права у примусовому порядку.
Таким чином, задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині місцевий суд правильно виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини та дійшов правильного висновку про те, що позивачка потребує допомоги на утримання сина, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу.
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на беззаперечний факт про те, що витрати по утриманню спільного сина несе мати, оскільки він з нею проживає, а протилежного судом не встановлено, матеріали справи не містять доказів, які підтверджували б розмір доходу позивачки.
Про такі не зазначено і в апеляційній скарзі. 
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
В свою чергу, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
В силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи наведене, колегія суддів виходить із безумовного права дитини на належне утримання, виховання, рівень життя та розвитку від своїх батьків, до досягнення повноліття.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.  
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 року», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривні, з 1 грудня - 2618 гривень.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує стан здоров`я позивачки та відповідача – платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вимоги розумності та справедливості, мінімальний розмір аліментів на одну дитину.
Разом з цим, звертаючись з позовними вимогами та обґрунтовуючи такі, позивачка ОСОБА_1 не зазначає у чому полягають витрати на дитину у розмірі 11000,00 грн. на місяць, в контексті необхідності систематичності таких витрат.
Відповідний розмір аліментів не обґрунтований позивачкою належними доказами, які б свідчили чи давали підставу для висновку про безумовну необхідність коштів на утримання дитини саме у такому розмірі.
Не можуть залишитися поза увагою суду і доводи сторони позивача про імовірність існування певних обставин, зокрема перебування відповідача за межами України, можливості відпочивати за кордоном, придбання ним автомобіля у майбутньому.
В цьому контексті колегія суддів виходить з того, що матеріалами справи не доведено можливості відповідача, з врахуванням мінливості його доходу, відсутності доказів щодо його працевлаштування, сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивачка.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 25.02.2021, з 1 кварталу по 4 квартал 2020 року ОСОБА_2 фактично доходів не отримував (т. 2 а.с. 10).
В свою чергу,у ч. 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Зокрема, ця ж частина містить виключення за яким, суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки предметом даного спору є стягнення аліментів на дитину, відтак спір безумовно стосується захисту малолітньої особи, таким чином суд першої інстанції був наділений процесуальним правом на витребування та перевірку інформації у спірних правовідносинах з власної ініціативи, однак таким правом не скористався.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що як у позовній заяві так і в апеляційній скарзі позивачка дотримується одного і того ж принципу визначення розміру аліментів, який, на її думку підлягає стягненню на її користь, імовірний заробіток відповідача.
Поряд з цим, колегія суддів враховує те, що відповідач частково визнає позов, зважаючи на присутність його представника у судовому засіданні при проголошенні оскаржуваного рішення, таке не оскаржував.
Беручи до уваги особу платника аліментів: працездатний, фізично здорова особа, має майно, на утримання якого несе витрати та отримує дохід від підприємницької діяльності, беручи до уваги вік дитини, 2010 року народження, колегія суддів приходить висновку, що необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини є сума аліментів у розмірі 3000 грн, що свідчить про часткову підставність апеляційної скарги та необхідність зміни оскаржуваного рішення.
Визначений апеляційним судом розмір аліментів, на переконання колегії суддів, не суперечитиме закону та відповідатиме фактичним обставинам справи.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вирішує питання судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жидачек Тетяни Миколаївни - задовольнити частково.
Рішення  Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2021 року- змінити.
Стягувати з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 копійок за розгляд апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк