Справа № 308/6626/20

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Марамигіна П.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/882/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22. 09. 2020.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 ( триста сорок ) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
       Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 374235 від 07. 07. 2020 та постанови судді від 22. 09. 2020 вбачається, що 27. 06. 2020 о 20 год. 18 хв. в м. Ужгороді на вул. Швабській, біля АВС «Зіна», водій ОСОБА_1 припаркувавши автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , з правого краю проїжджої частини по ходу руху, відчинив двері та вийшов на проїжджу частину дороги, по якій рухався автомобіль марки VW Passat, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який зіткнувася з лівою рукою водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП, водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а автомобіль VW Passat механічні пошкодження.
На зазначену постанову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 22. 09. 2020 та закрити провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказує на те, що жодних порушень п. 15.13 Правил дорожнього руху з його боку допущено не було, оскільки він вийшовши з автомобіля попередньо переконався у відсутності позаду їдучого транспортного засобу, рухався в сторону тротуару, коли відчув удар об свою руку, після чого водій автомобіля марки «Фольксваген пасат» покинув місце пригоди. Більш того, він вийшовши з машини, закрив дверку і на момент виходу його з автомобіля керований потерпілим автомобіль був позаду та рухався на значній швидкості. Винним у даній дорожній ситуації вважає водія ОСОБА_3 , який порушив п.п.12.3, 2.10 Правил дорожнього руху. Також зазначає, що працівниками поліції при встановленні транспортного засобу, який зник з місця події, не проведено його зовнішнього огляду на предмет наявності механічних пошкоджень, інших обставин ДТП, а пояснення потерпілого ОСОБА_3 у частині пошкодження 

-2-

автомобіля є суперечливими. Також працівниками поліції не було викликано слідчо-оперативну групу, при наявності у нього тілесних ушкоджень, що стверджується талоном з травматологічного пункту, згідно якого у нього виявлено тілесні ушкодження. Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення всупереч вимог ст. 254 КУпАП було складено 07. 07. 2020, при тому, що подія мала місце 27. 06. 2020 та у поліцейських була вся інформації по справі. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Марамигіна П.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП досліджені обставини справи в їх сукупності та встановлений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таких висновків суд дійшов на підставі сукупних та взаємоузгоджених між собою доказів: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 374235 від 07. 07. 2020, схеми місця ДТП, письмових пояснень ОСОБА_1 від 27. 06. 2020 та ОСОБА_3 від 03. 07. 2020, 27. 06. 2020, та відеозапису з місця ДТП.
Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до п 15.13 Правил дорожнього руху України забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.
       Судом першої інстанції встановлено, що 27. 06. 2020 о 20 год. 18 хв. в м. Ужгороді на вул. Швабській, біля АВС «Зіна» водій ОСОБА_1 , припаркувавши автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , з правого краю проїжджої частини по ходу руху, відчинив двері та вийшов на проїжджу частину дороги, по якій рухався автомобіль марки VW Passat, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який зіткнувася з лівою рукою водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП, водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а автомобіль VW Passat механічні пошкодження.
       Дані висновки суду відповідають наявним в матеріалах справи письмовим поясненням, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 , а також даними відеозапису та спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       При цьому, слід звернути увагу на безпідставність доводів ОСОБА_1 про порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , оскільки судом не надається правова оцінка його діям у даній справі про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що справа розглядається виключно відносно тієї особи, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

-3-

       Також не можна прийняти до уваги і посилання ОСОБА_1 на те, що у потерпілого ОСОБА_3 була можливість уникнути зіткнення шляхом здійснення маневру вправо, оскільки п.15.13 Правил дорожнього руху України забороняє водію відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Порушення цих обмежень утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, незалежно від дій іншого учасника ДТП. 
       Отже, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
       При розгляді справи наявним доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження  ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.
       За таких обставин, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, і вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Судовий розгляд справи повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 22 КпАП України при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.
Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

-4-

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06. 11. 2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Таким чином, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який в апеляційному суді щиро розкаявся, його вік, рід занять та майновий стан, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, відсутність заподіяння шкоди, відсутність тяжких наслідків, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.
Керуючись ст. ст. 22, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд,- 

                                       П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
       Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22. 09. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати. 
       На підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення й оголосити ОСОБА_1 усне зауваження, а провадження у справі щодо нього, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП,- закрити.
       Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: