ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1717/21 Справа № 202/2936/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2021 року водій ОСОБА_1 02 травня 2021 року о 00.20 год. в м. Дніпрі по вул. Каштановій, 2/1 керував авто Hyundai Accent, н/з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Драгер у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тест № 1217, результат тесту 1,71% проміле алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що його не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, копію оскаржуваної постанови отримав 19 жовтня 2021 року.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, а у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб мав він пройти. Вказує, що у протоколі не зазначено, що йому пропонувалось пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та те, що він відмовився від проходження такого огляду або від огляду у закладі охорони здоров`я. Звертає увагу, що у письмових поясненнях свідків такої не зазначено, що він відмовився від проходження огляду на місці зупинки або від огляду у закладі охорони здоров`я. Вказує, що в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу, а також що працівниками поліції не було повідомлено про можливість ознайомлення з ними. Зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд на стан сп`яніння та його не відстороняли від керування транспортним засобом. Вказує, що письмові пояснення свідків не є допустимими доказами, оскільки останні не були допитані судом. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв`язку з чим справу розглянуто за відсутності вказаної особи.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 31 травня 2021 року за відсутності учасників справи. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 19 жовтня 2021 року та 29 жовтня 2021 року ним було подано до канцелярії суду першої інстанції апеляційну скаргу, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувану постанову було винесено за відсутності ОСОБА_1 та копію оскаржуваної постанови останнім було отримано 19 жовтня 2021 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений у постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено два види об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан сп`яніння, відповідно до якого  ОСОБА_1  пройшовогляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу “Драгер”, результат огляду 1,71 проміле, заперечень щодо результатів огляду немає; тестуванням до протоколу, відповідно до якого  ОСОБА_1  пройшовогляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу “Драгер”, результат огляду 1,71 проміле; відеозаписом з бодікамери поліцейського; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі та йому пропонувалось пройти такий огляд, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Уразі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Вказане також кореспондується з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, яка містить аналогічні вимоги.
З огляду на вказані вимоги у разі встановлення ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції повинні спочатку запропонувати особі пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціальних засобів та потім в разі відмови від проходження такого огляду на місці або незгоди з результатами такого огляду запропонувати пройти огляд у закладі охорони здоров`я.
Разом з тим, матеріали справи та відеозапис з бодікамери поліцейського не містять відомостей про те, що після проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу “Драгер”, останній не погодився з результатами такого огляду. 
При цьому відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 власноручно поставив свій підпис, останній будь-яких зауважень чи заперечень не мав та зазначив, що погоджується із зазначеними у протоколі відомостями.
Що стосується тверджень ОСОБА_1 про відсутність у матеріалах справи направлення на проходження огляду у медичному закладі, то вони не заслуговують на увагу з огляду на те, що положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не містять вимог щодо складання вказаного направлення у випадку проходження особою огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу “Драгер” та незаперечення результатів такого огляду.
Посилання ОСОБА_1 на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб мав він пройти, що йому взагалі пропонувалось пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу чи у закладі охорони здоров`я, а також про його відмову від проходження огляду, є безпідставними з огляду на те, що ОСОБА_1 інкримінується саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами спеціального технічного засобу “Драгер”, а не відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.
       Що стосується доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку приладу “Драгер”,то суд не приймає їх до уваги, оскільки на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу “Драгер”, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 клопотань про витребування сертифікату відповідності та свідоцтва про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявляв.
       Крім того, як слідує з матеріалів справи огляд проводився за добровільною згодою ОСОБА_1 у присутності двох свідків з використанням технічного засобу відеофіксації — бодікамери поліцейського, за результатами огляду складено відповідний акт та роздруковані на папері його показники, які долучені до матеріалів справи. Вищевказаний акт огляду був підписаний ОСОБА_1 без будь - яких зауважень.
       Що ж стосується посилання ОСОБА_1 на те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, то вказані доводи спростовуються відеозаписом з бодікамери поліцейського, відповідно до якого останнього було відсторонено від керування транспортним засобом та попереджено про необхідність виклику тверезого водія. 
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Що стосується посилань ОСОБА_1 на те, що суд у оскаржуваному рішенні послався на письмові пояснення свідків та не допитав їх у судовому засіданні, слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції на підтвердження винуватості посилається на письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте письмові пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, як вірно зазначив в апеляційній скарзі останній, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, та судом апеляційної інстанції не беруться до уваги.
Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, акт огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та відеозапис з боді камери поліцейського в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2021 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот