ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 листопада 2021 року                                                                 м. Чернівці
справа № 727/2274/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіна Григорівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Никифорак Володимир Михайлович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2021 року (головуючий у першій інстанції Танасійчук Н.М.),- 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 0 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, і він є спадкоємцем майна померлого, яке складається із ј часток та 1/6 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
10 лютого 2021 року з метою оформлення своїх спадкових прав, звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіни Григорівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою нотаріуса від 10.02.2021 року у видачі свідоцтва йому було відмовлено, з підстав пропуску строку для прийняття спадщини.
Посилався на наявність поважних причин пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, зокрема вказував, що він з 27 листопада 2018 року по 26 січня 2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.
___________________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/1017/21 
Під час проходження військової служби йому було діагностовано емоційно-нестійкий розлад особистості, помірно виражені хворобливі прояви та ауто-агресивну поведінку. У зв`язку з цим діагнозом перебував на стаціонарному лікуванні з 03.10.2018 року по 17.10.2018 року у військові частині НОМЕР_1 , а в період з 22 лютого по 11 березня 2019 року в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні, з 14.03.2019 року по 24.04.2019 року проходив лікування в Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №198/3 від 16.04.2019 року ( а.с.20)
Вказував, що після перебування в зоні АТО він постійно знаходився у стані психоемоційного напруження, страждав депресією, боявся виходити з дому та спілкуватися з незнайомими людьми, а також постійно приймав заспокійливі препарати. Відновитися від психічних розладів зміг на початку 2021 року, тоді і звернувся до нотаріуса .
Вважав, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому просив суд надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини на спадкове майно, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , тривалістю один місяць.
    Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2021 року задоволено позовні вимоги. Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць з дня набрання рішенням законної сили. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Никифорак Володимир Михайлович, подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Доводи скарги мотивує тим, що після смерті батька позивач більше двох років не вчиняв жодних дій для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини вказує на постійне перебування у стані психоемоційного напруження, стаціонарне лікування, однак із наявних в матеріалах справи доказів, про останнє його звернення до лікаря відомо із свідоцтва про хворобу №198/3, з якого вбачається, що він перебував на обстеженні та лікуванні в ВМКЦЗР з 14 березня по 24 квітня 2019 року, і з наявних матеріалів справи, з цього часу ОСОБА_1 не звертався до жодного медичного закладу за наданням допомоги, отже твердження про те, що він перебував у стані психоемоційного напруження, мав депресію, боявся виходити з дому, спілкуватися із незнайомими людьми, не підтверджені жодними доказами.
Вказує, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 становив від 04 грудня 2018 року по 04 червня 2019 року, натомість позивач ОСОБА_1 в період з 26.01.2019 року по 22.02.2019 року та з 25.04.2019 року по 04.06.2019 року (закінчення строку для прийняття спадщини) не перебував на стаціонарному та будь-якому іншому лікуванні, а отже мав фізичну можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, сумарно з шести місяців, встановлених ст.1270 ЦК України у позивача було 70 календарних днів, для прийняття спадщини.

Посилається на те, що прийняте судом рішення є необґрунтованим та неналежним чином вмотивованим, оскільки ґрунтувалося на тому, що хвороба позивача, пов`язана із психічними розладами, не давала йому можливості у повні мірі усвідомлювати свої дії, і була розцінена судом як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини. Натомість доказів стійкого психічного розладу позивача, або ж експертного висновку про неможливість усвідомлення позивачем своїх дій впродовж строку для прийняття спадщини в період з 04.12.2018 року по 04.06.2019 року позивачем надано не було.
Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що хвороба позивача пов`язана із психічними розладами, та зважаючи на її специфіку дає підстави робити висновки про те, що ОСОБА_4 не міг у повній мірі усвідомлювати свої дії, і розцінюється судом, як поважність пропуску строку для прийняття спадщини. 
Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не відповідають обставинам справи, постановлені з порушенням норм права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України  кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть від 06 грудня 2018 року № 2394, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.9)
Із свідоцтва про право власності на житло від 12.03.1999 року, виданого Чернівецьким департаментом житлово-комунального господарства міської ради вбачається, що за життя ОСОБА_3 був співвласником на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 ( а.с.11)
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені    у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає    у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається  з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:  1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити   з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 .
Останнім днем визначеного законом строку для прийняття спадщини є 04 червня 2019 року, який розрахований відповідно до вимог ст.1270 ЦК України.
10 лютого 2021 року, з метою оформлення своїх спадкових прав, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіни Григорівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіни Григорівни від 10.02.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва.(а.с. 23-24)
15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 вказує на те, що він з 27 листопада 2018 року по 26 січня 2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях. Під час проходження військової служби йому було діагностовано емоційно-нестійкий розлад особистості, помірно виражені хворобливі прояви та ауто-агресивну поведінку. У зв`язку з цим діагнозом він перебував на стаціонарному лікуванні з 03.10.2018 року по 17.10.2018 року у військові частині НОМЕР_1 , з 22.02.2019 року по 11.03.2019 року в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні, з 14.03.2019 року по 24.04.2019 року в Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №198/3 від 16.04.2019 року ( а.с.20)
Після перебування в зоні АТО він постійно перебував у стані психоемоційного напруження, страждав депресією боявся виходити з дому та спілкуватися з незнайомими людьми, а також постійно приймав заспокійливі препарати. Відновитися від психічних розладів зміг на початку 2021 року, тоді і звернувся до нотаріуса .
Останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 04 червня 2019 року, однак позивач обґрунтовуючи неможливість вчасного звернення вказував про перебування на лікуванні, однак доказів перебування на стаціонарному лікуванні в період з 04 грудня 2018 року по 04 червня 2019 року, що унеможливило б останньому звернутися із заявою про прийняття спадщини, із врахуванням наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про хворобу №198/3 виданого ВЛК Західного регіону, позивачем не надано.
Як вбачається із свідоцтва про хворобу №198/3 виданого ВЛК Західного регіону від 16.04.2019 року ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні: в/ч НОМЕР_1 – з 03.10.2018 року по 17.10.2018 року, Чернівецька обласна психіатрична лікарня – з 22.02.2019 року по 11.03.2019 року, ВМКЦ ЗР – з 14.03.2019 року по 24.04.2019 року, однак такі дані не підтверджують факту перебування на стаціонарному лікуванні позивача, і його не можливістю звернутися до нотаріуса із заявою, в строк який був відведений для прийняття спадщини.
З дня смерті батька – ОСОБА_3 , тобто з 04 грудня 2018 року, позивачу, якому було достовірно відомо про смерть батька, жодним чином не вчинено будь-яких дій, спрямованих на отримання спадщини, яка залишилась після його смерті. 
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна в першу чергу, стосуватися періоду від моменті відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.
Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.
Колегія суддів погоджується із обґрунтуваннями апеляційної скарги, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що позивач з 24 квітня 2019 по 04 червня 2019 року (останнього дня для звернення із заявою про прийняття спадщини) перебував у стані психоемоційного напруження, мав депресію, боявся виходити з дому, приймав заспокійливі препарати, матеріали справи не містять.
Також заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про відсутність підтверджуючих доказів стійкого психічного розладу позивача, або ж експертного висновку про неможливість усвідомлення ним своїх дій впродовж строку для прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). 
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з лікуванням не  є належними доказами, оскільки охоплюють лише незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини.
Наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті
1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначені позивачем обставини не перешкоджали останньому подати протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини шляхом надіслання поштою такої заяви із нотаріальним засвідченням справжності її підпису.
Правовий механізм застосування частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та підстави визнання причин порушення строків поважними є сталим у судовій практиці.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі
№ 172/888/18 зроблено правовий висновок такого змісту: «На час звернення до нотаріальної контори стан здоров`я позивача не змінився, на лікуванні він не перебував, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини».
У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі
№ 496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що вона фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби.
Таким чином, враховуючи наведене колегія суддів із урахуванням вказаних норм матеріального права та релевантної судової практики на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог приходить до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки зазначені  ОСОБА_1  доводи причин пропуску такого строку не є тією безумовною підставою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
За таких обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції було порушено норми права, а тому згідно ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Никифорак Володимир Михайлович, задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2021 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіна Григорівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Дата складання повного тексту постанови 17 листопада 2021 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк