ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 р.	Справа № 440/4292/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Н.Ю. Алєксєєва) від 15.06.2021 року по справі № 440/4292/21
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства внутрішніх справ України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 від 14.03.2021 поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ШИ-12231291;
визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 14.03.2021 поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ШИ-12231291;
визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не проведення службової перевірки та не притягнення до відповідальності винних працівників МВС України та окремо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за порушення прав ОСОБА_1 , щодо невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.17 по справі 554/5683/17;
визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі звернення ОСОБА_1 реєстраційний № ШИ-12231291 від 14.03.2021 до повноважень якої входить вирішення викладених питань у зверненні - згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону України “Про звернення громадян”;
зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 реєстраційний № ШИ-12231291 від 14.03.2021, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;
зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України провести перевірку по факту невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 по справі 554/5683/17 та притягнути до відповідальності винних працівників МВС України та окремо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за порушення ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушення прав ОСОБА_1 щодо невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.17 по справі 554/5683/17 та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;
прийняти рішення з урахуванням наданої практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів та захисти порушені права на Національному рівні.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про бездіяльність відповідача щодо фактичного не вжиття належних заходів реагування по фактам, викладеним у його зверненні від 14.03.2021 р.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року по справі № 440/4292/21 позовні вимоги задоволено частково: 
визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 14 березня 2021 року;
зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 14 березня 2021 року № ШИ-12231291 із наданням відповіді у розрізі кожного із поставлених у зверненні питань у порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян".
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2021 р. ОСОБА_1 через ДУ "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. із заявою (номер реєстрації ШИ-12231291), у якій зазначив про невиконання МВС України постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі № 554/5683/17 в частині прийняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Посилаючись на рішення ЄСПЛ ОСОБА_1 вимагав забезпечити виплату одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ № 850, а також вимагав провести перевірку по кожному факту окремо та ініціювати притягнення до відповідальності винних працівників МВС України та окремо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за порушення його прав щодо невиконання рішення суду та не затвердження висновку та не виплату одноразової грошової допомоги 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з проведенням службових перевірок по вказаному факту та невиконання рекомендацій Європейського суду з прав людини з наданням їх копій. У разі відсутності повноважень просив звернення перенаправити за належністю, а його копію до Генеральної прокуратури та уповноваженого ВРУ з прав людини для реагування на відкрите порушення рекомендацій ЄСПЛ щодо виконання рішень суду України, що свідчить про корупцію в МВС.
Листом від 08.04.2021 за вих. №Ш-8573/815 Департамент фінансово-облікової політики МВС України проінформував ОСОБА_5 , що МВС України, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі № 554/4569/20 та постанови державного виконавця від 21.10.2020 про відновлення виконавчого провадження № 56466467, з виконання виконавчого листа № 554/5683/17, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, розглянуто матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. За результатами розгляду матеріалів у МВС 24.12.2020 затверджено висновок про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності. Зазначив, що вищезазначене рішення суду Міністерством фактично виконано 24.12.2020 відповідно до встановлених судом зобов`язань.
Також роз`яснено позивачу, що право громадянина на судовий захист гарантується Конституцією України. Основний закон закріплює загальне право, за яким кожна особа має право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.
Посилаючись на неналежний розгляд та безпідставність щодо не забезпечення належного розгляду МВС України звернення ОСОБА_1 від 14.0.2021, позивач звернувся до суду із вищевказаними позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що МВС України звернення ОСОБА_1 від 14.03.2021 розглянуто не було, а відповідь листом від 08.04.2021 за вих. №Ш-8573/15 не містить рішень відповідача по суті звернення, тому не є рішенням про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення службової перевірки та не притягнення до відповідальності винних працівників МВС України та окремо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за порушення прав ОСОБА_1 , щодо невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.17 по справі 554/5683/17, а також в частині зобов`язання відповідача провести перевірку по факту невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 по справі 554/5683/17 та притягнути до відповідальності винних працівників МВС України та окремо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за порушення ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушення прав ОСОБА_1 щодо невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.17 по справі 554/5683/17", суд зазначив, що відповідно до змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Також суд першої інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не перенаправлення за належністю його звернення від 14.03.2021  відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень яких входить вирішення викладених питань у зверненні, згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону України “Про звернення громадян” та    відмовив в її задоволенні, оскільки позивачем не зазначено, що питання, які порушені позивачем в його зверненні від 14.03.2021 не входять до повноважень МВС України, судом не встановлено обов`язку перенаправити це звернення за належністю органу,  до компетенції якого входить вирішення питань, порушених у зверненні.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивачем не оскаржувалося, а доводи апеляційної скарги стосуються рішення суду в частині задоволенні позовних вимог, рішення першої інстанції в переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 року, яка набрала законної сили, було визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліда 2-ї групи у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та не належного їх розгляду Міністерством внутрішніх справ України, згідно з вимогами Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 “Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції” з урахуванням порядку та вимог законодавства встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 справа №554/1177/17, яка набрала законної сили.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства Внутрішніх справ України щодо не прийняття рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 “Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції” та не прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 30.03.2017 справа №554/1177/17, яка набрала законної сили.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 “Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції” з урахуванням обставин встановлених судом.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 “Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції”.
На виконання вказаної постанови МВС України 27.03.2018 року повторно розглянуто висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 з урахуванням обставин, встановлених судом та прийнято рішення про затвердження висновку про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 24.05.2018 року було відкрито виконавче провадження № 56466467 за виконавчим листом № 554/5683/17, виданим Октябрським районним судом м. Полтави 20.02.2018 року та скеровано боржнику до виконання та стягувачу до відома.
03.07.2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до начальника ГУНП в Полтавській області із письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС. При цьому, позивач надав відповідні документи, зокрема: копію свідоцтва про хворобу, довідку МСЕК, копію паспорту, реквізити банку, копію медичної довідки № 88 від 18.06.2019 року та зазначив, що відповідно до інших актів законодавства одноразової грошової допомоги не отримував.
На підставі платіжного доручення від 25.10.2019 року ОСОБА_1 отримав 172890 грн. одноразової грошової допомоги по інвалідності.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 12.05.2020 року ВП № 56466467 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листом № 554/5683/17, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 20.02.2018 року, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України “Про виконавче провадження” у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі.
Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.08.2020 по справі № 554/4569/20 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 р.  вказане рішення скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП №56466467 щодо виконання виконавчого листа № 554/5683/17, виданого 20.02.2018 року Октябрським районним судом м. Полтави та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП № 56466467 щодо виконання виконавчого листа № 554/5683/17, виданого 20.02.2018 року Октябрським районним судом м. Полтави. В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 18.08.2020 по справі № 554/4569/20 залишено без змін.
В цьому рішенні суд апеляційної інстанції послався на те, що постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 року по справі № 554/5683/17 не містить кількох варіантів тлумачення, а чітко визначає зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю 2-ї групи у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України 29.10.2020 р. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. Цією постановою зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України протягом 10 робочих днів з моменту одержання цієї постанови вжити заходів щодо повного виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави № 554/5683/17 виданого 20.02.2018, з урахуванням висновків, викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 № 554/4569/20. Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження та до суду.
До Міністерства юстиції України надійшов лист Міністерства внутрішніх справ України від 27.11.2020 № 12/6-2662 згідно якого встановлено, що у МВС України відсутня фактична можливість виконання судового рішення протягом 10 робочих днів з огляду на те, що Департамент фінансово-облікової політики МВС України не володіє матеріалами щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , тому негайно виконати рішення суду відповідно до Порядку № 850 не виявляється можливим.
З метою виконання МВС постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі № 554/4569/20 за позовом ОСОБА_1 , ДФОП МВС України надіслано листа до л/к УМВС України в Полтавській області від 12.11.2020 № 38197/15-2020 про необхідність терміново направити на адресу МВС України матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги стягувачу.
Вимогою державного виконавця від 01.12.2020 р. зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України протягом 10 робочих днів з моменту одержанні цієї вимоги виконати вищевказаний виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2018 р. по справі № 554/5683/17, з урахуванням висновків викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 р. по справі № 554/4569/20.
Вимогою державного виконавця від 13.01.2021 р. зобов`язано МВС протягом 10 робочих днів з моменту одержанні цієї вимоги виконати вищевказаний виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2018 р. № 554/5683/17, з урахуванням висновків викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 р. по справі № 554/4569/20.
Доказів того, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2018 р. № 554/5683/17 було виконано боржником, з урахуванням висновків, які викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 р. по справі № 554/4569/20 матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 р. (далі – Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 393/96-ВР дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".
Зі змісту звернення позивача від 14.03.2021 р., поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ШИ-12231291 вбачається, що ОСОБА_1 повідомив, що вимогою Державного виконавця від 13.01.21 за вих. № 56466467/20-1/9 зобов`язано МВС України протягом 10 робочих днів з моменту одержання вимоги, виконати виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2018 № 554/5683/17 з урахуванням висновків викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 № 554/4569/20, але всупереч вказаній вимозі виконавця, листом від 29.12.20 МВС України за вих. № Ш-26582/15 повідомлено, що 24.12.20 затверджено висновок про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Заявник вказав, що лист суперечить постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.20 справа № 554/4569/20 в якій зазначено, що постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.17 по справі 554/5683/17 не містить кількох варіантів тлумачення, а чітко визначає зобов`язання МВС України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Наголосив, що невиконання судових рішень було встановлено ЄСПЛ у рішеннях ОСОБА_6 /Бурмича, а тому вимагає забезпечити виплату одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ № 850, адже станом на 14.03.2021 постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.17 справа 554/5683/17 є не виконаною.
У зв`язку з викладеним, заявник вимагав проведення перевірки по кожному факту окремо та ініціювати притягнення до відповідальності винних працівників МВС України та окремо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за порушення моїх прав щодо, невиконання рішення суду та не затвердження висновку та не виплату одноразової грошової допомоги 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з проведенням службових перевірок по вказаному факту та невиконання рекомендацій Європейського суду з прав людини з наданням мені їх копій. В разі відсутності повноважень, ОСОБА_1 просив звернення перенаправити за належністю, а його копію до Генеральної прокуратури та уповноваженого ВРУ з прав людини для реагування на відкрите порушення рекомендацій ЄСПЛ щодо виконання рішень суду Україною, що свідчить про корупцію в МВС.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
З метою забезпечення виконання судового рішення ст. 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Дослідивши зміст поданої позивачем заяви, колегія суддів дійшла до висновку, що викладені в ній вимоги фактично стосуються та пов`язані з невиконанням Міністерством внутрішніх справ України постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 по справі 554/5683/17, яка набрала законної сили, та яка з урахуванням висновків, що були викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 р. по справі № 554/4569/20 має бути виконана відповідачем не інакше, як шляхом прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю 2-ї групи у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Таким чином, вимоги поданої позивачем заяви фактично стосуються питань встановлення судового контролю за виконанням, яке набрало законної. При цьому, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги позивача стосуються питань надання оцінки діям суб`єкта владних повноважень (його посадових осіб) щодо розгляду звернення, зміст якого, в свою чергу, стосується питань надання оцінки діям суб`єкта владних повноважень (його посадових осіб) щодо виконання (невиконання) судового рішення, яке набрало законної сили. Разом з тим, суд вважає, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.
Крім того, як вказувалося вище, приписи Закону № 393/96-ВР взагалі не поширюються на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, Кодексом адміністративного судочинства України (ч. 1 ст. 12 цього Закону). У зв`язку з цим, у відповідача були відсутні підстави розглядати подану позивачем заяву в порядку Закону № 393/96-ВР.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року по справі № 440/4292/21 прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року по справі №440/4292/21 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  11.11.2021 року