КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/25452/18
провадження № 22-ц/824/7968/2021 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 жовтня 2021 року                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А. 
при секретарі Гайворонському В. М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Балаєвої Лесі Анатоліївни на  рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року в складі судді Плахотнюк К. Г.,
встановив:
 
05.12.2018 ОСОБА_3   звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором  позики.
Позовні вимоги обґрунтовано  тим, що  06  квітня  2018 року  між  ОСОБА_3   та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових котів, за  яким  ОСОБА_3 позичив ОСОБА_2 111 110 доларів США, що еквівалентно  2 896 637,70 грн,  виходячи із встановленого   сторонами курсу 1 долар  США =26,07  грн (п.1 договору  позики). За домовленістю сторін  сума  боргу  підлягала   поверненню  ОСОБА_2   до 30.09.2018 ( п. 2 договору  позики).
Договір  позики було вчинено  за згодою  чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , що  підтверджується   нотаріальною  заявою  від 06.04.2018,  зареєстрованою  приватним нотаріусом   Некриловим К. Ю.  за №2199,  складено  у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які шляхом підписання договору підтвердили, що стали очевидцями досягнення між сторонами всіх істотних умов договору та факту передачі коштів ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 .
Додатково,  на підтвердження факту отримання позики,  ОСОБА_2   було складено розписку від 06.04.2018   наступного  змісту:  " Я, ОСОБА_2 ,  отримала  від ОСОБА_1 позику в сумі 111 110,00 ( сто одинадцять  тисяч дол.США). Зобов`язуюсь   повернути позику в строк до  30  вересня  2018 року". 
Всупереч умовам договору, ОСОБА_2   взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми коштів не виконала, позику у визначені договором строки  не повернула, що стало  підставою для  подання  даної позовної заяви. 
З огляду на  встановлений курс  валют,  сума боргу  у гривневому еквіваленті становить 2 896 637,70  грн.  
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 2 945 880,54 грн, інфляційне збільшення суми боргу за період з  01.10.2018  по  30.11.2018 становить 49 242,84 грн.
Пунктом 3 договору передбачено, що сторона, винна в неповерненні чи несвоєчасному поверненні грошових коштів, має сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.
Сума пені за період з 01.10.2018 по 30.11.2018 становить 174 274,42 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання  грошового  зобов`язання, на вимогу  кредитора  зобов`язаний сплатити суму боргу  з урахуванням  встановленого  індексу інфляції  за весь час прострочення, а також 3% річних  від простроченої суми, якщо  інший розмір  процентів не  встановлений договором  або  законом.  
Сума процентів  за період з  01.10.2018  по  30.11.2018  виходячи з розміру  3%  річних становить 14 522,87 грн.
Таким чином,  загальна  сума боргу  ОСОБА_2 перед  ОСОБА_3   становить:                      2 896 637,70  грн (сума позики) + 49 242,84 грн (інфляційне  збільшення  боргу) +174 274,42 грн ( пеня) + 14 522,87 грн (3% річних) =3 134 677,83 грн.
Посилаючись на  вказані  обставини та положення  ст. 202, 203, 215, 231, 234,  1046, 1047, 1051 ЦК  України позивач просив позов  задовольнити, стягнути  з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3   суму заборгованості в розмірі 3 134 677,83 грн. Судові витрати покласти на  відповідача. 
29.01.2021  ОСОБА_2    звернулась до  суду з заявою про  забезпечення  доказів   шляхом призначення комплексної  оціночно-бухгалтерської  експертизи та економічної  експертизи,  для визначення   в якому процентному  відношенні  з урахуванням  курсової вартості російського  рубля  борг  перед  відповідачем  був сплачений 28.12.2018  в доларах США.  Також просила  допитати свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,   ОСОБА_4 стосовно  обставин передачі коштів та здійснення  тиску та погроз  відповідачу. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Балаєвої Л. А. про забезпечення доказів залишено без задоволення.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 3 134 677, 83 грн. 
Вирішено  питання  розподілу  судових  витрат.
В поданій  апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Балаєва Л. А. просить  скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року, визнавши договір позики удаваною угодою,  та постановити нове рішення, яким в позові   відмовити. Також  просить  скасувати  ухвалу  суду  від  02 лютого  2021  року  про  відмову в забезпеченні  позову. У зв`язку з перебуванням відповідача на  пенсії,  покласти сплату частини судового  збору на  позивача,  оскільки він  недобросовісно  скористався своїми процесуальними правами, надав  суду  неправдиві дані. 
Посилається на  ті підстави, що  відповідач   заперечувала  факт  передачі коштів  та стверджувала, що   у виданій  нею розписці  йдеться про кошти,  отримані  компанією  ТОВ  "Імуноген-Україна"  від ТОВ  "Фогт Медікаль".
Згідно    договору  про  спільну діяльність від 24 липня 2017 року, укладеного між ТОВ «Імуноген Україна» та ТОВ «Фогт Медікаль», вкладом сторони 1 (ТОВ «Імуноген-Україна») є дозвільні документи, укладені договірні відносини з постачальниками препаратів, ноу-хау, трудовий ресурс, ліцензований склад медичного призначення та інше. Вкладом сторони 3 (ТОВ «Фогт Медікаль»)  є грошові кошти в розмірі 6 355 017 рублів. 
Ці обставини підтверджують відносини договору  про спільну діяльність, що свідчить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
На  виконання  умов  цього  договору  ТОВ  "Фогт Медікаль" перерахував ТОВ  "Імуноген-Україна" 111 110  доларів  США в рублях.  Борг  компанією ТОВ  "Імуноген-Україна"  був повернутий в розмірі 100 929,39 доларів США.  Неповернутою  залишилась сума в розмірі 10   180,61  долар  США, що становить  283 529,98 грн.
Також  зазначає, що  пункт 7.2 додаткової  угоди №1 від 13.09.2017  до договору  про  спільну  діяльність  від 24.07.2017  судом  не  був досліджений. Відповідач наголошувала,  що  не  може надати суду  докази  часткового  повернення  ТОВ  "Імуноген-Україна" коштів через "Приватбанк" ,  оскільки   компанія  ТОВ "Імуноген -Україна"  була піддана  рейдерському  захопленню. На даний час відповідач не  має доступу  до банківських документів товариства, оскільки  не  є ні  директором, ні власником  цієї компанії.   
Договір позики грошових коштів, датований 06 квітня 2018 року,  був підписаний ОСОБА_9   під тиском та погрозами, без вільного волевиявлення з її боку та є удаваним,  оскільки гроші остання   не отримувала. 
Надана відповідачем розписка від 06 квітня 2018 року є удаваною угодою, яка приховує відносини за договором про спільну діяльність між ТОВ «Фогт Медікаль» та ТОВ «Імуноген Україна». 
Про те, що  договір  позики був підписаний під тиском в суді  неможливо  було  довести  у зв`язку з  відмовою  суду першої  інстанції  вислухати свідка - чоловіка відповідача, про якого  було заявлено  в заяві про  забезпечення  доказів. 
Про удаваність договору  позики свідчить ідентичність  сум договору  про  спільну  діяльність (6 335 017 рублів)  та договору  позики ( 111 110 доларів  США). Для визначення  цієї ідентичності  відповідач просила  суд   провести  бухгалтерську експертизу, однак  суд  в цьому  відмовив.
Судом   прийнято до  уваги  недопустимі  докази  - свідчення  свідків,  записані  в нотаріально посвідчених заявах. 
Також  суд першої  інстанції необґрунтовано відхилено  клопотання  про  відкладення  розгляду справи  у зв`язку з  хворобою   представника, чим порушено  справедливий баланс  між інтересами сторін  по справі та позбавлено  ефективного  засобу   юридичного  захисту відповідача в національному  органі.  
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Балаєва Л. А. апеляційну скаргу підтримала  та просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_3 -  адвокат Федоришин  О. О.  просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги,  а рішення  суду  першої  інстанції  залишити без змін.
Пояснив, що   посилаючись  на  необґрунтованість відмови в забезпеченні  доказів, представник відповідача  не  пояснює   поважність  причин  пропуску для заявлення  клопотання  про  витребування  доказів.   Підготовче провадження  в справі було  закрито  30.01.2020,  заява про  забезпечення  доказів  подана  майже через рік - 27.01.2021. Обставини, які просив представник відповідача  дослідити, виходять  за межі предмету спору  та були фактично  вигадані  в останній  момент на  фінальній   стадії розгляду справи.
Посилання   на те, що  відповідачка завжди стверджувала,  що  у виданій нею розписці  йдеться про кошти  від господарської  діяльності, не  відповідають  дійсності.  
На стадії  підготовчого судового засідання  відповідачка  не  лише  визнавала  борг,  але  і заявляла про те, що  нею  ведуться переговори про укладення  мирової угоди та запевняла  суд, що   сторони до  наступного  засідання  домовляться  про  вирішення  спору  в добровільному порядку. 
Зазначив, що  посилання   на  договір  про  спільну  діяльність  від 24.07.2017   є  намаганням  ухилитися  від виконання  грошового  зобов`язання.  ТОВ  "Фогт Медікаль"  та ТОВ  "Імуноген-Україна"  не є учасниками  даної справи, а тому   коментувати складені  за їх  участю документи, надавати їм оцінку, не  знаючи суті їх відносин,  а також  виходячи за  межі предмету спору,  є неможливим. 
Зміст наданої позивачем  розписки  передбачає настання  обставин, за яких би  могло  бути  вирішено питання  про  припинення  договору  позики.   Оскільки  відповідні  обставини не  настали,   підстави для  зміни або припинення  змісту  боргового  зобов`язання  за позикою не виникло, а  відтак  остання  зберегла  свою силу. 
Заслухавши пояснення  представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею  1046  ЦК  України передбачено, що  за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).  
Отже,  за  своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.  
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Згідно  зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Судом  встановлено, що   06  квітня  2018 року  між  ОСОБА_3   та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових котів, за  яким ОСОБА_2 позичила  у   ОСОБА_3 111 110 доларів США, що є еквівалентом  2 896 637,70 грн,  виходячи із встановленого   сторонами курсу 1 долар  США =26,07  грн (п.1 договору) (а.с.8 т.1).
Вказану  суму  ОСОБА_2   зобов`язалась повернути готівкою в строк до  30.09.2018 року (п.2 договору).
Сторона, винна  в неповерненні  чи несвоєчасному поверненні  грошей, має  сплатити на користь  іншої сторони  пеню в розмірі  подвійної  облікової  ставки НБУ за кожен  день  прострочення. Ця умова  поширюється  і на  випадок  відмови від  отримання  письмового  повідомлення  про  час повернення  боргу (п.3 договору).
На підтвердження  як укладення   договору   позики,  так і посвідчення  факту  передання  грошової  суми позичальнику,  позивачем  суду  надано  розписку, оригінал якої  досліджено  судом  в судовому  засіданні,     відповідно  до  змісту якої  :  "Я,  ОСОБА_2    отримала  від  ОСОБА_1   позику в сумі 111 110  (сто одинадцять  тисяч дол. США.  Зобов`язуюсь  повернути позику в строк  до  30 вересня  2018 р. 6.04.2018 р.  ОСОБА_2 , підпис." (а.с. 9).    
Текст  вказаної  розписки  містить однозначні  відомості про те, що саме   ОСОБА_2 отримала  в позику грошові  кошти із зобов`язанням  їх  повернення.
Доводи ОСОБА_2 про те, що  вказані  кошти були фактично  отримані  компанією  ТОВ  "Імуноген-Україна"  від ТОВ  "Фогт Медікаль" за  договором  №24/07-2017  про  спільну  діяльність  від  24.07.2017 є необґрунтованими.
Жодних  позовних вимог  до  ТОВ  "Імуноген-Україна", ТОВ  "Фогт Медікаль" по справі  заявлено не  було. Вказані  особи також не  були учасниками  даної справи,  а тому   суд  першої  інстанції  дійшов правильного  висновку про  відсутність  правових підстав  для   витребування  виписок  по  рахунку  у Приватбанку  про  проведення  операції  по  договору  спільної діяльності №24/07-2017  від  24.07.17, укладеного  між  вказаними сторонами, а також ТОВ  "Нео  Лайф Компані".
Надана  відповідачем  розписка про те, що  ОСОБА_3   гарантує, що   в день  виконання   ТОВ  "Імуноген-Україна"  своїх зобов`язань по  договору  №2407-2017  про  спільну  діяльність  від  24.07.2017 договір  позики  від  06.04.2018  між  ним та ОСОБА_2    втрачає свою  силу, також не  може слугувати доказом  на  підтвердження  тієї обставини,  що   грошові  кошти були фактично  отримані  ТОВ  "Імуноген-Україна", директором  якого  була  ОСОБА_2 ,  а надана  нею  розписка   повинна   була лише гарантувати  виконання   товариством  своїх зобов`язань за договором. 
Зміст вказаної розписки  передбачає  лише   підстави для  припинення  боргових зобов`язань  за договором  позики,   настання яких    відповідачем  доведено не було. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, яка в обумовлений договором строк ОСОБА_2 повернута не була. 
Установивши факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу позики, а також факту невиконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми позики,  пені, встановленої  умовами договору,   інфляційних втрат, виходячи з  суми  боргу, що визначена  в національній валюті - гривні,  та  3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України.
Розрахунки сум, що підлягають стягненню з відповідача, останньою  під час розгляду справи не спростовані.
Доводи позивача  про те, що  договір  позики було  укладено  під тиском,  а про  його  удаваність  свідчить ідентичність  сум договору  про  спільну  діяльність (6 335 017 рублів)  та договору  позики ( 111 110 доларів  США)  також підлягають  відхиленню, як необґрунтовані.
Згідно  із  ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).
Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
Позовних вимог  про  визнання  договору  позики недійсним  з підстав його  вчинення  для  приховання  іншого  правочину, який вони насправді  вчинили (удаваний правочин), або  з підстав вчинення  договору  позики під впливом  насильства по справі  заявлено  не  було. 
За таких  підстав  покази  свідків не  є  належними  доказами на підтвердження  того,  що  гроші  насправді не були одержані позичальником від позикодавця. 
Суд критично  оцінює доводи апеляційної скарги  стосовно порушення  судом першої інстанції  норм процесуального права під час розгляду клопотання про  забезпечення  доказів, оскільки у задоволенні такого клопотання суд першої інстанції відмовив, враховуючи те, що  визначення  курсової різниці  рубля  та коефіцієнту його  здорожчання не  стосувалось предмету доказування  у справі з огляду  на те, що  заперечення    відповідача стосувались  того, що  фактично  грошових  коштів вона не  отримувала.   
Та обставина,  що  судом  першої інстанції  було  відхилене   клопотання представника  відповідача про  відкладення  розгляду  справи у зв`язку з її хворобою,  подане  нею  до  суду  в день ухвалення  рішення - 02.02.2021, враховуючи  те, що  позиція відповідача   була  викладена   нею в письмовій формі з  наданням  відповідних  доказів,  відмова  у задоволенні такого клопотання не порушила принципу змагальності сторін та ефективного  юридичного  захисту відповідача.
Апеляційний суд встановив, що  підстав для скасування рішення  суду  першої інстанції немає, доводи апеляційної скарги про порушення судом  першої інстанції норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими з огляду на викладені вище висновки та мотиви.
Ураховуючи викладене,  апеляційний суд  дійшов висновку про залишення  апеляційної скарги без задоволення,  а  рішення  суду першої  інстанції  без змін. 
З огляду на те, що   матеріали справи не  містять   ухвали  суду  першої інстанції  від  02 лютого  2021  року  про відмову в  забезпеченні  позову,  а  переглянуто  судом  апеляційної інстанції   може бути  тільки те рішення, яке було  ухвалено  судом,   правові  підстави для   скасування  такої ухвали відсутні. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.
З огляду на  те, що  відповідачу ОСОБА_2 було  відстрочено  сплату  судового збору  за  подання  апеляційної  скарги до  ухвалення  судового  рішення  апеляційним судом,   з ОСОБА_2   в дохід  держави підлягає стягненню  судовий збір  за подання апеляційної скарги у розмірі 8 087 грн 45 коп.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд
 
 постановив:
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2 - адвоката Балаєвої Лесі Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:   АДРЕСА_1 ,   реєстраційний номер  облікової  картки платника податків НОМЕР_1 )  в дохід держави (отримувач - ГУК у м. Києві/Соломян. р-н/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ)- 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО банку - 899998, рахунок отримувача - UA548999980313101206080026010, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 087 грн 45 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 07  жовтня  2021  року.
 
Суддя-доповідач:                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                І. М. Рейнарт
 
                                                                                          Т. А. Семенюк