ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 р.	Справа № 480/5149/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
представник позивача Литвиненко А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2021, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, по справі № 480/5149/20
          за позовом            Головного управління Національної поліції в Сумській області  
          до             ОСОБА_1                    
          про стягнення матеріальної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Головне управління Національної поліції в Сумській області, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Сумській області завдану майнову шкоду, спричинену нестачею паливно-мастильних матеріалів в розмірі 31971,60 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач з 09.12.2016 перебував на посаді поліцейського з обліку та збереження речових доказів і озброєння логістики Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області. 30.12.2015 між Головним управлінням Національної поліції в Сумській області та ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Під час проведення службового розслідування було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей переданих ОСОБА_1 на збереження, а саме: бензину в талонах на суму 31 971,60 грн. На думку позивача, винним у нестачі майна є відповідач, який не забезпечив збереження переданого йому бензину в талонах.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності відповідача. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 09.12.2016 № 394 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду поліцейського з обліку та збереження речових доказів і озброєння логістики Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, звільнивши його з посади старшини Липоводолинського відділення поліції (с. Липова Долина) Лебединського відділу поліції (м. Лебедин) Головного управління Національної поліції в Сумській області (а.с.8).
Відповідно до договору від 30.12.2015 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між ГУНП в Сумській області та старшиною Липоводолинського ВП ОСОБА_1 , останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання доручених йому установою матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку несе відповідальність за їх збереження (а.с.10).
Наказом ГУНП в Сумській області № 1082 від 31.10.2019 призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області, що призвели до нестачі паливно-мастильних матеріалів (а.с. 114).
Згідно з висновком про результати службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області, що призвели до нестачі паливно-мастильних матеріалів від 05.12.2019 було встановлено, що у 2019 році Липоводолинським ВП отримано бензину А-95 (3100 л.), бензину А-92 (3500 л.) та дизельного пального (2250 л.). При цьому залишок паливо мастильних матеріалів станом на 01.01.2019 склав: бензину А-95 (200 л.), бензину А-92 (510 л.), а залишок паливо мастильних матеріалів станом на 01.11.2019 склав: бензину А-95 (180 л.), бензину А-92 (1070 л.)
29.11.2019 на підставі розпорядчого документа від 25.10.2019 №1940 виконано зняття фактичних залишків запасів, які обліковуються на субрахунку №1514717010032600 пасивно-мастильних матеріалів у Липоводолинському ВП. За результатами інвентаризаційною комісією проведено інвентаризацію у результаті якої виявлено нестачу бензину А-92, бензину А-95 та бензину А-92 (талони) номіналом 10 л. у кількості 1150 л. (а.с. 109-113).
Наказом ГУ НП в Сумській області від 31.10.2019 № 412 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням (а.с.9).
На думку позивача, за наявності факту нестачі майна у матеріально-відповідальної особи за договором про повну матеріальну відповідальність, з такої особи необхідно стягнути завдану матеріальну шкоду. 
Відмовляючи у задоволенні  позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту ознайомлення відповідача із висновком службового розслідування або доказ інформування відповідача про добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, або відмови від такого ознайомлення, а також відсутні докази здійснення позивачем пропозиції щодо добровільного відшкодування завданої шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції. Норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків станом на час виникнення спірних правовідносин в ньому відсутні.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (стаття 56 Закону № 580-VIII).
Відповідно до статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до пункту 23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою КМУ від 29 липня 1991 року                   № 114, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.
Таким чином спеціальний закон допускає застосування до правовідносин, які ним не врегульовані, інших нормативно-правових актів.
Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.
Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Згідно з п. 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки;причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Згідно з п. 4 Положення відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
Відповідно до п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`я-зані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: а) умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; б) приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; в) заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; г) дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; ґ) недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Вказаний перелік випадків є вичерпним.
Згідно п. 17 Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник)  військової  частини  призначає розслідування для  встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до п. 1 Розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України 07.11.2018 № 893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору від 30.12.2015 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між ГУНП в Сумській області та старшиною Липоводолинського ВП ОСОБА_1 , останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання доручених йому установою матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку несе відповідальність за їх збереження (а.с.10).
Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 09.12.2016         № 394 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду поліцейського з обліку та збереження речових доказів і озброєння логістики Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, звільнивши його з посади старшини Липоводолинського відділення поліції (с. Липова Долина) Лебединського відділу поліції (м. Лебедин) Головного управління Національної поліції в Сумській області (а.с.8).
Наказом ГУНП в Сумській області від 31.10.2019 призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області, що призвели до нестачі паливно-мастильних матеріалів.
Згідно з висновком про результати службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що призвели до нестачі паливно-мастильних матеріалів від 05.12.2019 було встановлено, що у 2019 році Липоводолинським ВП отримано бензину А-95 (3100 л.), бензину А-92 (3500 л.) та дизельного пального (2250 л.). При цьому залишок паливо мастильних матеріалів станом на 01.01.2019 склав: бензину А-95 (200 л.), бензину А-92 (510 л.), а залишок паливо мастильних матеріалів станом на 01.11.2019 склав: бензину А-95 (180 л.), бензину А-92 (1070 л.).
29.11.2019 на підставі розпорядчого документа від 25.10.2019 № 1940 виконано зняття фактичних залишків запасів, які обліковуються на субрахунку № 1514717010032600 паливно-мастильних матеріалів у Липоводолинському ВП. За результатами проведеної перевірки інвентаризаційною комісією проведено інвентаризацію у результаті якої виявлено нестачу бензину А -92, бензину А - 95 та бензину А - 92 (талоні) номіналом 10 л. у кількості 1150 л. 
Відповідно до протоколу інвентаризаційної комісії від 29.11.2019, результат інвентаризації запасів згідно звіряльним відомостям щодо нестачі становить «-1150» л, що у сумі складає «-31971,60» грн.
Також, висновком службового розслідування підтверджено факт порушення службової дисципліни щодо неналежного повідомлення керівництву (безпосередньому керівнику або керівнику ГУНП в Сумській області) про факт виявлення нестачі паливно-мастильних матеріалів, що є грубим порушенням Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Позивач в обгрунтування позову зазначив, що між наслідками у вигляді нестачі паливно-мастильних матеріалів і бездіяльністю ОСОБА_1 , що встановлена під час службового розслідування, наявний причинний зв`язок, а отже, наявний склад цивільно-правової відповідальності, отже ОСОБА_1 повинен відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Враховуючи, що відповідач на даний час звільнений зі служби, позивач звернувся з позовом про відшкодування завданої шкоди в судовому порядку.
Колегія суддів зазначає, що пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX) визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для для інших цілей.
Частиною 7 статті 8 Закону №160-IX встановлено, що якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до статті 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що особа несе матеріальну відповідальність в разі, якщо нею надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для для інших цілей. Для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди у судовому порядку необхідним є факт відмови винної особи від її добровільного відшкодування.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутнє письмове зобов`язання поліцейського з обліку та збереження речових доказів і озброєння логістики Липоводолинського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_1 про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для для інших цілей.
Посилання апеляційної скарги на наявність договору про повну матеріальну відповідальність від 30.12.2015 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки даний договір було підписано між ГУНП в Сумській області та старшиною Липоводолинського ВП ОСОБА_1 у 2015, тобто до призначення відповідача на посаду поліцейського з обліку та збереження речових доказів і озброєння логістики Липоводолинського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області (призначений на посаду наказом ГУНП в Сумській області №394о/с від  09.12.2016 ).
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту висновку службового розслідування від 05.12.2019 вбачається, що в його резолютивній частині дисциплінарна комісія взагалі не зазначила, чи встановлено у діях ОСОБА_1 склад саме дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні норми закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
Крім того, як у висновку службового розслідування так і  у позовній заяві відсутні будь-які посилання на те, що розмір завданої шкоди підтверджується відповідною довідкою про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника фінансової служби. Отже, до матеріалів справи позивачем не надано доказу на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Його відсутність обумовлює висновок про недоведеність позивачем допустимими доказами розміру завданої позивачем шкоди.
Надані до матеріалів копії протоколу інвентаризації від 29.11.2019, інвентаризаційного опису від 29.11.2019, звіряльної відомості від 29.11.2019 та довідки про отримані ПММ Л.Долинським ВП ГУНП (без дати) в розумінні вимог Закону  №160-IX не можуть підтверджувати розмір завданої матеріальної шкоди, оскільки за формою та змістом зазначені документи не є довідками, а також вони датовані раніше, аніж було призначене службове розслідування, а за таких обставин відсутні підстави вважати, що вони складені  на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Також, у матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту ознайомлення відповідача із висновком службового розслідування або доказ інформування відповідача про добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, або відмови від такого ознайомлення, а також відсутні докази здійснення позивачем пропозиції щодо добровільного відшкодування завданої шкоди, що  є передумовою для  вирішення питання про відшкодування завданої шкоди у судовому порядку у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби.
З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є передчасними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2021.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі                              № 480/5149/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  02.12.2021 року