ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 628/868/21

провадження №22-ц/818/5088/21
Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря:.Сізонової О.О.
учасники справи:

позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 

відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2021 року,-
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 316 014,49 грн. 
Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2021року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. 05.02.2019 року ОСОБА_1 підписала додаткову угоду, відповідно до умов якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1 Додатковій угоді. Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 додаткової угоди. Відповідно п. 1.6 додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачені п. 1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена п. 1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачена п. 1.4 Угоди не поширюються. Відповідно до п. 1.7 в разі порушення клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених у п. 1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою, що зазначено п. 1.7.2 Угоди.
Посилаючись на те, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак відповідач у свою чергу не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у складеному АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості, просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 05.01.2021 року у розмірі 316 014, 49 грн, з яких : 14 376,45 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 301 638,04 грн. – заборгованість за пенею.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що додаткова угода укладена з метою забезпечення сприятливих умов для виконання зобов`язань за кредитним договором від 17.01.2007 року,  копію якого до суду надано не було. Заява ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка додана до позовної заяви, датована 19.03.2007 року та не має жодного посилання на договір від 17.01.2007 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05.02.2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № SAMDN40000011040395 від 17.01.2007 року, уклали додаткову угоду, якою узгодили, що сума заборгованості, яка виникла у період з дати укладення договору до дати підписання цієї угоди складає 339 441,11 грн. За умовами цієї додаткової угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме: пені на 274 497,05грн. та штрафу на 4 338,50 грн.
За умовами цієї додаткової угоди строк повернення кредиту до 25.08.2019 року, процентна ставка по кредиту 0,01%, за умови проведення платежу на погашення заборгованості по договору у розмірі не менше 9 091 грн у строк до 05.02.2019 року, та подальшого погашення заборгованості щомісячними платежами протягом 6 місяців до 25 числа у розмірі 8 585,76 грн. 
При цьому, відповідно до графіку, складеного 25.01.2019 року (тобто до підписання додаткової угоди від 05.02.2019 року) погашення суми заборгованості по реструктуризації на строк 6 місяців ОСОБА_1 , починаючи з 25.02.2019 року по 25.07.2019 року, щомісяця 25 числа повинна сплачувати 7 841, 08 грн (а.с.8).
За положеннями частини першої статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Пунктом 1.6 вищевказаної додаткової угоди визначено, що вона укладається відповідно до ст. 212 ЦК України, а саме: у разі неналежного виконання зобов`язань, передбачених п. 1.5., тобто внесення щомісячного платежу у розмірі 8 585,76 грн. до 25 числа кожного місця у період з 25.02.2019 року по 25.07.2019 року, обумовлюється ненастання вищевказаних умов анулювання частини заборгованості, застосування процентної ставки у розмірі 0,01% , а вся заборгованість, починаючи з 31 дня є простроченою. 
У порушення зобов`язань, взятих на себе додатковою угодою від 05.02.2019 року, ОСОБА_1 здійснила платіж лише 25.03.2019 року, що свідчить про прострочку платежів (а.с.5).
З наданого до суду розрахунку вбачається, що станом на 05.01.2021 року заборгованість складає 316 014, 49 грн, з яких : 14 376,45 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 301 638,04 грн. – заборгованість за пенею. При цьому, залишок за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 0 грн. (а.с.5).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Зі змісту додаткової угоди не вбачається, з яких складових частин заборгованості складається борг ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк». Тому не можна вважати встановленим і розмір заборгованості , який просить стягнути Банк з відповідачки.
Додаткова угода укладена з метою забезпечення сприятливих умов для виконання зобов`язань за кредитним договором від 17.01.2007 року. Копію даного договору до суду надано не було. Заява ОСОБА_1  про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка додана до позовної заяви, датована 19.03.2007 року та не має жодного посилання на договір від 17.01.2007 року. 
З огляду на це, встановити тіло кредиту, на суму якого мають нараховуватися відсотки за ставкою 0,01 % та у разі порушення зобов`язань за попередньою ставкою – 1,9 %, яка зазначена у заяві від 19.03.2007 року, є неможливим, та виключає можливість нарахування відсотків за відсутності тіла кредиту, у зв`язку з чим позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення нарахованої пені суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
В обґрунтування суми, ставки та періоду нарахованої пені позивачем у позовній заяві жодного посилання не міститься, умови додаткової угоди не передбачають нарахування пені, як відповідальності за порушення зобов`язань. З огляду на це, у суду відсутня можливість перевірити правильність обрахунку розміру пені, підстави та період її нарахування та відповідно стягнення цієї суми з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк».
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 202 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                         О.В.Маміна
Судді:                                                                                        Н.П. Пилипчук
                                                                                               О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення виготовлено 19.10.2021 року.