ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          27 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3404/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

          головуючого судді     Панченко О.М. (доповідач),
          суддів:                      Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,      

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року (м. Запоріжжя, суддя Садовий І.В.) у справі № 280/3404/21  
за позовом   ОСОБА_1  
до  Національної поліції України          
про визнання недійсним та скасування наказу, - 

встановив:

22 квітня 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- поновити строк на оскарження наказу відповідача від 17.10.2019 №1023 “Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції України”;
- визнати недійсним та скасувати наказ відповідача від 17.10.2019 №1023 “Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції України” в частині скорочення посади категорії державного службовця – провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області з дня набрання ним чинності.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що з 27 лютого 2020 року його звільнено з посади провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за №85 о/с від 27.02.2020 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» позивача. Позивача було прийнято і звільнено з посади наказами саме ГУ НП в Запорізькій області. Наказ НПУ № 1023 від 17.10.2019 не має певного строку його виконання та не стосується звільнення позивача безпосередньо, а тому, на думку позивача, не порушує його прав. Про факт порушення наказом НПУ № 1023 від 17.10.2019 права позивача було зазначено у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 (справа № 280/5286/20).
Тобто те, що право позивача було порушено наказом НПУ №1023 від 17.10.2019 було встановлено тільки 17.03.2021, коли постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 набрала законної сили. Повний текст постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 з`явився на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 16.04.2021. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про наявність поважних причин звернення до суду після спливу шестимісячного строку з дня прийняття наказу НПУ № 1023 від 17.10.2019.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач зазначив, що згідно наданих до суду письмових доказів позивач мав дізнатися про наявність порушеного права у грудні 2019 року, а саме про скорочення наказом НПУ від 17.10.2019 № 1023 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» посади, яку обіймав позивач. Разом з тим, позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду за захистом своїх прав лише у квітні 2021 року (позовна заява надійшла до суду 27.04.2021), тобто через 1 рік і 5 місяців після того, як він дізнався про порушення своїх прав. Тому, наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду, на думку відповідача, є неповажними.
Представник позивача надіслав до суду доповнення до апеляційної скарги у яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та поновити позивачу строк звернення до суду. Представник позивача зазначив, що факт порушення права позивача наказом НПУ №1023 від 17.10.2019 було встановлено тільки 17.03.2021 після набрання чинності постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021. З часу оприлюднення повного тексту постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень по дату звернення з позовом минуло менше 10 днів, тому строк звернення до суду позивачем не було пропущено.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В ухвалі від 06 липня 2021 року суд першої інстанції дійшов висновку про наявність  передбачених п. 8 ст. 240 КАС України підстав для залишення позову без розгляду, оскільки обставини, викладені позивачем на обґрунтування причини пропуску строку звернення до суду були спростовані доказами, отриманими в ході підготовчого засідання, і позивач не надав доказів поважності таких причин пропуску строку звернення до суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п. 8 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Під поняттям “дізнався” необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених  її прав, свобод та інтересів.  Поняття “повинен був дізнатися” необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі “Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства”, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі “ВАТ “Нафтова компанія “Юкос” проти Росії”).
З матеріалів справи вбачається, що оскаржене позивачем рішення №1023 прийнято відповідачем 17.10.2019. Із позовною заявою про оскарження наказу №1023 від 17.10.2019 позивач звернувся до суду 22 квітня 2021 року, тобто після спливу строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.
У рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 280/5286/20, яке набрало законної сили 17.03.2021, судом встановлено, що наказом НПУ №1023 від 17.10.2019 скорочено посаду провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, яку займав позивач.
09 грудня 2019 року позивача ознайомлено з повідомленням про можливе наступне вивільнення. Також позивачу надано пропозиції щодо надання вакантних посад станом на 18 грудня 2019 року та 30 січня 2020 року, про що позивачем проставлено відмітку 18 грудня 2019 року, 30 січня 2020 року відповідно.
Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (за №85 о/с від 27 лютого 2020 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» вирішено припинити державну службу на підставі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу та звільнено позивача, державного службовця 5 рангу, з посади провідного спеціаліста сектору моніторингу Бердянського відділу поліції з 27 лютого 2020 року.
Отже, про існування наказу НПУ №1023 від 17.10.2019, на підставі якого скорочено посаду позивача та в подальшому звільнено його з державної служби, позивач мав дізнатися у грудні 2019 року-січні 2020 року.
В апеляційній скарзі позивач не заперечує факту обізнаності зі змістом наказу НПУ №1023 від 17.10.2019 на час звернення до суду першої інстанції із позовом у справі № 280/5286/20. 
Відповідно до постанови від 17 березня 2021 року у справі № 280/5286/20 Третім апеляційним адміністративним судом встановлено, що підставою для звільнення позивача є наказ № 1023 від 17.10.2019, який позивачем не було оскаржено.
Отже, судом у справі № 280/5286/20 не було встановлено факту порушення прав позивача наказом НПУ № 1023 від 17.10.2019. 
Таким чином, доводи позивача щодо відліку строку оскарження наказу НПУ № 1023 від 17.10.2019 з часу набрання законної сили постановою суду від 17 березня 2021 року у справі №280/5286/20 є безпідставними.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених п. 8 ст. 240 КАС України підстав для залишення позовної заяви позивача без розгляду.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 280/3404/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
   
          Головуючий суддя                                                                      О.М. Панченко 

          Суддя                                                                                          С.М. Іванов 

          Суддя                                                                                          В.Є. Чередниченко