П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/5045/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
30 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області) в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.12.2020 №0021468-0416-0206, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200" за 2019 рік у розмірі 31641,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що нарахування контролюючим органом відповідного податку проводилось відносно нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , яким є багатоквартирний будинок. Позивач вказує, що наявні в даному будинку приміщення загального користування (в тому числі допоміжні) належать усім співвласникам багатоквартирного будинку у відповідності до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, а не лише йому. Вказав, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з березня 2021 року за позивачем значаться наступні об`єкти нерухомого майна: 1) підвальне приміщення загальною площею 287,8 кв.м. по АДРЕСА_2 (раніше АДРЕСА_1 ; 2) квартира АДРЕСА_3 площею 84,2 кв.м. та квартира АДРЕСА_4 площею 84,8 кв.м. по АДРЕСА_1 .
На думку позивача, існують розбіжності між даними контролюючого органу та даними платника щодо площі та структури об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим ним відповідно до вимог п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України було подано звернення до контролюючого органу щодо проведення звірки даних та перерахунку суми податку. Однак відповідачем його звернення залишено без задоволення.
За таких обставин позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області не ґрунтується на первинних даних, які підтверджені платником, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що 15.03.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було відображено інформацію про розподіл площі, у зв`язку з чим за ОСОБА_1 значаться об`єкти нерухомого майна:  підвальне приміщення загальною площею 287,8 кв.м. по АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_3 площею 84,2 кв.м. та квартира АДРЕСА_4 площею 84,8 кв.м. по АДРЕСА_1 . Вважає, що рішення контролюючого органу про нарахування позивачу податку не ґрунтується на первинних даних, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
20 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління ДПС у Вінницькій області в якому відповідач зазначає, що на підставі Витягу №248640587 від 17.03.2021 року з Державного  реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відображено розподіл площі та зареєстровано в реєстрі 15.03.2021 року, однак оподаткування здійснювалося за 2019 рік, тому з огляду на зазначені обставини просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судами встановлено, що 22.12.2020 ГУ ДПС у Вінницькій області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення № 0021468-0416-0206, яким позивачу – гр. ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у 2019 році на суму 31641,75 грн.
Об`єктом оподаткування в даному випадку було належне на праві власності позивачу нерухоме майно - квартирний багатоповерховий житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
Позивач вважає, що оскільки частина приміщень в цьому будинку є приміщеннями загального користування, які належать спільно усім власника квартир, а не лише позивачу, тому контролюючий орган неправомірно розрахував відповідну суму податку, у зв`язку з чим таке податкове зобов`язання підлягає перерахунку.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання за 2019 рік діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, позаяк обчислював суми податку виходячи із бази оподаткування (площі об`єкта житлової нерухомості), згідно офіційних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким підтверджено перебування у власності позивача на протязі всього податкового (звітного) періоду – 2019 року відповідного об`єкту нерухомого майна - багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп.16.1.4. п.16.1. ст.16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з положеннями підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається в тому числі із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Статтею 266 ПК України врегулюванні питання податку на нерухоме майно, відмінні від земельної ділянки.
Так, відповідно до п. п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Так, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності юридичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно пп.266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
При цьому, пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно з положеннями статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
Порядок обчислення суми податку врегульовано положеннями пункту 266.7 статті 266 ПК України, згідно з яким обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Верховний Суд у своїй постанові від 08.05.2018 по справі № 819/1605/17 сформував правову позицію, згідно якої положення статті 266 ПК України визначають базою оподаткування загальну площу об`єкта житлової нежитлової нерухомості, зокрема його часток, яка обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, обчислюючи суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган визначає базу оподаткування саме на підставі наявних у нього офіційних відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, або, якщо платник проти цього заперечує, наданих останнім додаткових документів про право власності на таке майно.
Так, з матеріалів справи встановлено, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2020 № 233159420, за позивачем ОСОБА_1 з 30.12.2014 на праві приватної власності зареєстровано об`єкт нерухомого майна житлової нерухомості, реєстраційний номер 544896505222, а саме: квартирний багатоповерховий житловий будинок загальною площею 727,2 кв.м., що розміщений по АДРЕСА_1 (а.с. 38).
Відповідно до загальнодоступних відомостей, розміщених на офіційному веб-сайті Липовецької міської ради, рішенням 47 сесії 7 скликання Липовецької міської ради від 04 липня 2018 року № 475 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2019 рік» на території Липовецької міської ради встановлено ставки податку для об`єктів житлової нерухомості – багатоквартирних будинків для фізичних осіб – 0,2 відсоток мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м бази оподаткування.
Водночас, в матеріалах справи наявний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.03.2021 року №248640587 та рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи від 17.03.2021 року № 57137080, у відповідності до якого 15.03.2021 року державним реєстратором Чубатюк Оленою Романівною за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 15.03.2021 року за реєстраційним номером 44530055, яку подано ОСОБА_2 проведено державну реєстрацію права власності, форма власності:  приватна, на приміщення з реєстраційним номером 23145017052222, що розташований по по АДРЕСА_2 , що утворився в результаті поділу об`єкта нерухомого майна - квартирний багатоповерховий житловий будинок з реєстраційним номером 544896505222, що належав на праві власності: приватна, ОСОБА_1 (а.с.21-22).
Таким чином слідує, що зазначений об"єкт на який  податковим органом було здійснено нарахування податку перебував у власності позивача на протязі усього звітного періоду - 2019 року, зокрема й до 15.03.2021 року.
З огляду на встановлені в справі обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання за 2019 рік діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, позаяк обчислював суми податку виходячи із бази оподаткування (площі об`єкта житлової нерухомості), згідно офіційних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким підтверджено перебування у власності позивача на протязі всього податкового (звітного) періоду - 2019 року відповідного об`єкту нерухомого майна - багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Щодо доводів апелянта про технічні паспорти від 14.10.2014 на квартирний (багатоквартирний) житловий будинок по АДРЕСА_1 та від 14.01.2015 на нежитлові приміщення в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дані документи засвідчують лише технічні характеристики об`єктів нерухомого майна, та не є правовстановлюючими документами чи документами, що підтверджують право власності. Апеляційний суд погоджується з тим, що такі приміщення є приміщеннями загального користування, в тому числі і допоміжні приміщення, відображені в технічному паспорті від 14.10.2014 на квартирний (багатоповерховий) будинок АДРЕСА_1 , проте, оскільки станом на кінець 2019 року право власності в цілому на даний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано саме за позивачем, тому підстав виокремлювати такі приміщення із бази оподаткування, визначеної відповідно до положень ст. 266 ПК України, у контролюючого органу не було, тому й відсутні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 22.12.2020 № 0021468-0416-0206.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на зазначене колегія судді приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.