ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р.                                               Справа №914/109/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                                      Желік М.Б.  
судді                                                                                              Кордюк Г.Т.
                                                                                                      Галушко Н.А.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу АТ “НАК “Нафтогаз України” (вх.. №01-05/2223/21 від 01.07.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2021
у справі №914/109/21 
за позовом: АТ “НАК “Нафтогаз України”
до: КП “Червоноградтеплокомуненерго”
про: стягнення 591 280,62

за участю представників: 
від позивача: Єгоров В.С. – представник (в режимі відеоконференції)
від відповідача: Дмуховський С.М. - директор

Учасникам  процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

 Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.05.2021 у справі №914/109/21  позовні вимоги задоволено частково, клопотання відповідача про зменшення пені – задоволено частково, зменшено  пеню, підлягаючу до сплати, стягнуто з Комунального підприємства “Червоноградтеплокомуненерго” на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” - 342 035,72 грн основної заборгованості, 91 675,00 грн пені, 36 256,79 грн 3% річних, 29 639,72 грн інфляційних втрат та 8869,21 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Господарського суду Львівської області від 18.05.2021 у справі №914/109/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 91 673,40 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги  щодо стягнення неустойки в сумі 91 673,40 грн., у стягненні яких було відмовлено, задоволити.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021 справу №914/109/21 передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Мирутенка О.Л., суддів Кравчук Н.М., Кордюк Г.Т
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 22.07.2021. 
22.07.2021 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 розгляд справи призначено на 16.08.2021.
Згідно з повідомленням головуючого судді Мирутенка О.Л. від 16.08.2021 у зв`язку з відпусткою суддів Кордюк Г.Т., Кравчук Н.М., судове засідання 16.08.2021 не відбулося.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 13.09.2021 у зв`язку із звільненням у відставку судді (головуючого судді) Мирутенка О.Л., справу передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до витягу з  протоколу повторного автоматизованого розподілу  судової справи  від 13.09.2021 справу №914/109/21 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Кравчук Н.М., Кордюк Г.Т.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 в складі колегії суддів Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Кравчук Н.М., Кордюк Г.Т. прийнято апеляційну скаргу АТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2021 у справі  №914/109/21 до розгляду, судове засідання призначено на 04.10.2021.
          У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Кравчук Н.М., розпорядженням керівника апарату суду від 04.10.2021, справу передано на повторний автоматизований розподіл. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу  судової справи  від 04.10.2021 до складу колегії суддів введено суддю Галушко Н.А.
В судовому засіданні 04.10.2021 представник апелянта надав суду пояснення щодо доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати в оскарженій частині та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 91 673,40 грн.
Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства “Червоноградтеплокомуненерго” про стягнення 591 280,62 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.10.2018 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 6554/18-КП-21, на виконання якого відповідачу протягом листопада 2018 року  – квітень 2019  року було поставлено природний газ на загальну суму 4 013 328,87 грн. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором становить 342  035,72 грн. Оскільки поставлений природний газ був оплачений споживачем з порушенням строку, встановленого у договорі, позивач заявив до стягнення також  183 348,40 грн. пені; 36 256,79 грн 3% річних; 29 639,72 грн інфляційних втрат.
Відповідач надав суду акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість КП “Червоноградтеплокомуненерго” перед АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” становить 342 035,72 грн., однак, просив суд зменшити розмір стягнення пені на 90%, з огляду на відсутність вини відповідача у несвоєчасно проведених розрахунках за отриманий природний газ у спірному періоді.
Місцевий господарський суд ухвалюючи оскаржене рішення дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та водночас частково задоволив клопотання відповідача, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню, на п`ятдесят відсотків.
Вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 91 675,00 грн. обґрунтовані тим, що в оскарженій частині рішення прийняте з порушенням норм матеріального права – ст.233 ГК України, ст.549-552, 599, 625 ЦК України та порушенням норма процесуального права – ст.236, 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи. 
Так, скаржник вважає, що суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин справи щодо майнового стану обох сторін, не врахувавши не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, а також не встановивши значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, не надавши оцінки винятковості випадку, причин неналежного виконання зобов`язання, не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ГК України.
Позивач наголошує, що суд першої інстанції не врахував інтересів позивача, взагалі не з`ясував чи було завдано позивачу збитків та не встановив розміру завданих таких збитків.
Апелянт вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу, відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо стягнення пені, а суд не мотивуючи, а лише за своїм внутрішнім переконанням та посиланням на важкий матеріальний стан відповідача, зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст.233 ГК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами апелянта, зазначає, що МКП “Червоноградтеплокомуненерго” є підприємством комунальної форми власності і основними напрямками його діяльності є надійне та якісне теплопостачання для житлового фонду, будівель та споруд соціально-культурного, виробничого та іншого призначення, отримання прибутку від виробництва, транспортування, постачання та послуг з постачання теплової енергії  споживачам, що знаходяться у сфері діяльності підприємства. Окрім того, цей вид діяльності носить сезонний характер.
У МКП “Червоноградтеплокомуненерго” протягом тривалого часу  відсутня можливість самостійного впливу на проведення розрахунків з АТ “НАК Нафтогаз України” за поставлений природний газ, адже кошти, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання з метою розрахунків з гарантованим постачальником природного газу та погашення заборгованості за природний газ, АТ “Ощадбанк” перераховує на рахунок АТ “НАК Нафтогаз України” у розмірі, визначеному Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Таким чином, відповідач не має можливості коригувати перерахування коштів на рахунки позивача. 
Відповідач зазначає, що встановлені постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання з гарантованим постачальником природного газу» правила не лише позбавляють підприємство можливості акумулювати кошти з метою фінансування витрат в міжопалювальний період, але і не дозволяють здійснювати своєчасні та в повному обсязі розрахунки з іншими контрагентами (електроенергія, паливно-мастильні матеріали, вода тощо), своєчасно сплачувати податки та виплачувати заробітну плату працівникам. Окрім того, відповідач не має змоги розпоряджатись коштами в розмірі 10-20%, що надходять на рахунки відповідача, після автоматичних розрахунків з гарантованим постачальником газу, у зв`язку з накладенням арештів виконавчою службою.
Також відповідач вказує на невідповідність встановлених тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості, несвоєчасну оплату споживачами заборгованості за теплопостачання, зазначає, що обставини, на які покликався відповідач були документально підтверджені, відповідні докази долучено до матеріалів справи. Зокрема, копії балансів на 31.12.2019, 31.12.2020, копії звітів про фінансові результати за 2019-2020 роки, копії постанов про арешт коштів боржника, копію протоколу №19ТЕ/05 засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, утвореної відповідно до п.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.03.2017 №53 «Про затвердження Типового положення про територіальні комісії з питань узгодження заборгованості в різниці в тарифах», тому відповідач вважає, що суд першої інстанції, правомірно зменшив заявлений розмір пені на 50%.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та Комунальним підприємством “Червоноградтеплокомуненерго” укладено договір № 6554/18-КП-21 постачання природного газу.
На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача у листопаді 2018 – квітні 2019 природний газ на загальну суму 4  013 328,87 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.
Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Однак, відповідач здійснив оплату за переданий газ лише частково, що  підтверджується банківськими виписками, наданими позивачем.
Сума основної заборгованості за поставлений позивачем природний газ у період листопада 2018 по квітень 2019 становить 342 035,72 грн.
Відповідачем не заперечується сума основної заборгованості, до матеріалів справи долучено акт звірки взаєморозрахунків, підписаний двома сторонами.
Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, що не заперечується сторонами, відтак позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення 183 348,40 грн. пені, 36 256,79 грн 3% річних та 29 639,72 грн інфляційних втрат.
Правильність розміру нарахування інфляційних втрат, 3% річних та, зокрема, пені підтверджується детальним розрахунком позивача.
Відповідач звернувся до господарського суду першої інстанції із клопотанням про зменшення штрафних санкцій, а саме просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%. 
Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач зі свого боку робив усе можливе для уникнення прострочення розрахунків з позивачем за спожитий природний газ відповідно до договору, однак несвоєчасність оплати кінцевими споживачами, зокрема бюджетними установами/організаціями, послуг з опалення та постачання гарячої води, наявність у відповідача дебіторської заборгованості по субсидіях і пільгах та її несвоєчасне погашення державою, зумовило прострочення відповідачем розрахунків за поставлений природний газ для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення і постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям. Тому заборгованість контрагентів перед відповідачем та відсутність бюджетних асигнувань поставили відповідача у складне фінансове становище, яке не дає можливості вчасно здійснювати свої грошові зобов`язання за договором перед позивачем.
Відповідач, будучи практично єдиним постачальником послуг з опалення та постачання гарячої води для населення та бюджетних установ/організацій м. Червоноград, м. Соснівка та смт. Гірник Львівської області є збитковим підприємством, що підтверджується фінансовою звітністю, долученою до матеріалів справи. Також відповідачем долучено копії постанов про арешт коштів  КП “Червоноградтеплокомуненерго”.
Позивач заперечуючи проти зменшення розміру пені зазначав, що несвоєчасність з оплати відповідачем за поставлений газ прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів. А збитковість відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.
Колегія суддів зазначає, що згідно з приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 3 статті 551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 
№ 7-рп/2013. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання боржником, причини неналежного виконання або не виконання зобов`язання, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи не вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному окремому випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо надмірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 913/89/18, від 04 грудня 2018 року у справі № 916/65/18, від 03 липня 2019 року у справі № 917/791/18, від 22 жовтня 2019 року у справі № 904/5830/18, від 25 лютого 2020 року у справі № 903/322/19, від 07 квітня 2020 року у справі № 904/1936/19, від 14 липня 2020 року у справі № 908/1884/19.  
Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд першої інстанції вірно врахував, що основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення населенню, а тому господарська діяльність останнього є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль; невиконання відповідачем зобов`язань зумовлено тим, що основним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані як оплата з боку населення та бюджетних установ; державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, і відповідач не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ (в тому числі по договору №6554/18-КП-21 постачання природного газу); збитковість підприємства підтверджена звітами про фінансові результати; надмірно велике нарахування пені – 54 % від суми боргу, а також те, що позивачем не надано доказів понесення ним збитків через порушення відповідачем грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.
Слід зазначити, що апеляційна скарга також не містить жодних доказів понесення збитків позивачем через неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасності розрахунків за поставлений природний газ чи посилання на такі докази, які суд першої інстанції залишив поза увагою.
З огляду на  встановлені фактичні обставини справи, враховуючи  майновий стан сторін та відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору,  колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50%.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак рішення суду першої інстанції в оскарженій частині слід залишити без змін. 
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

           1. У задоволенні вимог апеляційної скарги АТ “НАК “Нафтогаз України” (вх.. №01-05/2223/21 від 01.07.2021) -  відмовити.
            2. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2021 у справі №914/109/21  – залишити без змін.
           3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.  
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

 Повний текст постанови складено 19.10.2021

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                            Кордюк Г.Т.

                       суддя                                                             Галушко Н.А.