ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 листопада 2021 року           справа №200/7485/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів:  Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 р.  у справі  № 200/7485/21 (головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.)   за позовом    ОСОБА_1   до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  про  зобов`язання вчинити певні дії, стягнення компенсації,

                                                  ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  у червні 2021 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до  відповідача  про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в розмірі 11951,23 грн., стягнення невиплаченої пенсії по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в розмірі 11951,23 грн. (а.с. 1-16).
30 червня 2021 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, в якій    він просив  зобов`язати відповідача здійснити розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати (невиплачена пенсія по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в розмірі 11951,23 грн.); стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати (компенсація за невиплачену пенсію по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017), що визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплат» та Порядком проведення  компенсації  громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати  від 21.02.2001 № 159 (а.с. 53-57).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 7 вересня 2021 р.  у справі  № 200/7485/21   закрито  провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1  в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності управління з виплати пенсії по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в розмірі 11951,23 грн., стягнення невиплаченої пенсії по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в розмірі 11951,23 грн. (а.с. 110-112).  
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 7 вересня 2021 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій  просив  скасувати ухвалу суду та  прийняти нову ухвалу про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги  вказує на те, що предметом спору у справі №  200/7485/21 є стягнення з суб`єкта владних повноважень пенсії по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в розмірі 11 951, 23 грн., яка визнана рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.12.2017 у справі № 264/7293/16-а. 
Апелянт зазначає, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.07.2019 ВП № 59165748 рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.12.2017 у справі № 264/7293/16-а виконано.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у  письмовому провадженні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 грудня 2017 року рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі № 264/7293/16-а задоволено позов ОСОБА_1 . Визнані неправомірними дії територіального органу Пенсійного фонду щодо не відновлення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01.01.2017 року та зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (з урахуванням заміни сторони виконавчого провадження)  відновити ОСОБА_1 раніше призначену пенсію по інвалідності з 01.01.2017 року. Відмовлено у задоволені позовних вимог в частині відновлення виплати пенсії за період з 29.06.2016 по 31.12.2016. Рішення набрало законної сили (а.с. 25-30).
22 травня 2019 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 59165748 з примусового виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі № 264/7293/16-а в частині зобов`язання боржника вчинити певні дії (а.с. 40).
18 липня 2019 року прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження № 59165748 (а.с. 41).
07 серпня 2019 року ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у  справі № 264/7293/16-а відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі № 264/7293/16-а від 27.12.2017. В ухвалі зазначено, що «здійснення виплати пенсії по інвалідності за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 має на увазі виплату заборгованості по пенсії за вказаний період».
01 червня 2021 року на звернення позивача Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області в листі № 2273-2275/Ц-04/8-0580/21 надана відповідь, в якій повідомлено, що на виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі № 264/7293/16-а від 27.12.2017, яке набрало законної сили, пенсійну справу відпрацьовано. Виплата пенсії з жовтня 2017 року здійснюється щомісячно. Заборгованість за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 у розмірі 11951,23 грн. обліковується в управлінні. Виплата коштів здійснюється у межах відповідних бюджетних асигнувань (а.с. 43, 63).
Як вбачається з матеріалів справи, рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі № 264/7293/16-а від 27.12.2017 в частині сплати заборгованості по пенсії за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 не виконано, заборгованість з пенсії не сплачена.
При вирішенні справи  суд виходить з наступного.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що  вищезазначене рішення суду на теперішній час не виконано, заборгованість з  01.01.2017 по 30.09.2017 становить 11951,23 грн.
На даний час рішення суду не виконане в повному обсязі, що і зумовило звернення до суду з цим позовом.
Тобто, підставою для звернення позивача до суду є незгода позивача з діями відповідача вчиненими на виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 27.12.2017 року у справі № 200/7485/21.
За приписами ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Крім того правилами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
За змістом частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.
Приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Вимоги статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України диктують, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Колегія суддів звертає увагу, що вищенаведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
За унормуванням статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не дозволяє ефективно захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини 5 статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Колегія суддів також враховує, що ухвалення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 року у справі № 580/3376/20.
За вказаних обставин суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Для захисту порушених прав при виконанні рішення  Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 27.12.2017 року у справі № 200/7485/21 позивач має право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору, оскільки наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Суд зауважує, що позивач не позбавлений права на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.07.2019 ВП № 59165748.
Посилання апелянта на рішення Верховного Суду у зразковій справі є недоречним, оскільки предмет спору не є тотожним.
З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Пунктом 4 частини 1   статті 238 КАС України   передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до частини 2   статті 239 КАС України   у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу     ОСОБА_1  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 р.    -  залишити  без задоволення.
Ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 р.  у справі  № 200/7485/21    - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 листопада 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                                      Г.М. Міронова                   
                                                                                                                                            
Судді                                                                                                             А.А. Блохін                                                                                            

                                                                                                                      І.В. Геращенко