ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 р. 	Справа № 480/1145/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
представника позивача Манзюка Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021,  по справі № 480/1145/19
за позовом        Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до        Головного управління Держпраці в Сумській області      
треті особи        Фізична особа-підприємець ОСОБА_2   
про визнання протиправною та скасування Постанови № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 про накладення штрафу в сумі 375 570, 00 грн.; визнання протиправним та скасування Припису про усунення виявлених порушень № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 про накладення штрафу в сумі 375 570, 00 грн.;
- визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019р. позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про скасування постанови та припису – задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Сумській області № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 в частині накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 250 380, 00 (двісті п`ятдесят тисяч триста вісімдесят) грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Позивач, не погодившись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції частково дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. 
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у зв`язку з надходженням на гарячу лінію “ 60-70-76” інформації про використання найманої праці без належного оформлення, Наказом Управління Держпраці № 135 від 28.01.2019 (а.с. 78) призначено проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання трудового законодавства та видано відповідне Направлення № 76/СМ 308 від 28.01.2019 (а.с. 79).
На підставі вказаних документів, у період з 29.01.2019 по 30.01.2019, за адресами здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , магазини “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, інспекторами праці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .
За результатами відвідування, 30.01.2019 складений акт № СМ 308/181/АВ (а.с. 16-19), згідно з яким, встановлені порушення частини 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з допущенням до роботи без укладання трудового договору трьох осіб, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Цей акт отриманий позивачем 05.02.2019 та підписаний із зауваженнями.
За змістом акту відвідування, під час інспекційного відвідування магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_1 , інспекторами праці було встановлено, що у приміщенні магазину знаходились ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на бейджиках яких значились їх імена й посада “продавець магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” та які надавали консультації щодо асортименту товарів, а також допомагали підібрати необхідний розмір одягу покупцям, що зафіксовано на відео. 
Під час інспекційного відвідування магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_2 , було встановлено, що у приміщенні магазину знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на бейджиках яких значились їх імена й посада “продавець магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” та які надавали консультації щодо асортименту товарів, а також допомагали підібрати необхідний розмір одягу покупцям, що зафіксовано на відео. 
При цьому, ОСОБА_8 повідомила, що працює у ФОП ОСОБА_1 продавцем на підставі трудового договору з серпня 2018 року за графіком з 09:00 до 19:00 щодня та отримує щотижня у понеділок заробітну плату (а.с. 89).
ОСОБА_7 надала письмові пояснення (а.с. 91), у яких зазначила, що до виконання роботи, а саме: здійснення продажу товарів, надання консультацій покупцям, розміщування товару, її допустила ФОП ОСОБА_1 . На момент проведення відвідування трудовий договір не укладала, оскільки знаходиться на стажуванні, працює два дні на тиждень з 09:00 до 15:00 та отримує заробітну плату щопонеділка готівкою.
У поданих Управлінню Держпраці зауваженнях до акту інспекційного відвідування (а.с. 87-88), позивач вказала, що висновки про порушення нею статті 24 Кодексу законів про працю України є хибними, оскільки у магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_1 здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_2 , якому згідно з договором суборенди згадане приміщення було передано в користування 01.021.2019.
Стосовно знаходження ОСОБА_7 у магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_2 , позивач зазначила, що 15.01.2019 між нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір про виконання робіт (надання послуг). З метою виконання цього договору, ФОП ОСОБА_2 , уклав договір про надання послуг на користь третьої особи з ОСОБА_7 . Саме на підставі цих договорів, остання перебувала в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” на момент проведення інспекційного відвідування.
Листом № 14/04-29/2019/1308 від 08.02.2019 (а.с. 94-95), відповідач повідомив позивача, що зауваження до акту інспекційного відвідування та додані до них документи, не спростовують висновків про порушення статті 24 Кодексу законів про працю України.
З метою усунення виявлених порушень законодавства про працю, Управлінням Держпраці 11.02.2019 внесений Припис № СМ 308/181/АВ/П (а.с. 25-26), яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 дотримуватись вимог ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині укладення трудових договорів з найманими працівниками в письмовій формі та забезпечити дотримання частини 3 вказаної статті шляхом укладання трудових договорів з найманими працівниками.
Крім того, на підставі акту інспекційного відвідування № СМ 308/181/АВ від 30.01.2019, заступником начальника Управління Держпраці 06.02.2019 прийнято Рішення № СМ 308/181/АВ/ТД (а.с. 92) щодо розгляду 18.02.2019 о 15 год. 40 хв. справи про накладення штрафу, про що листом № 18-28/04/1119/2019 від 07.02.2019 повідомлено позивача (а.с. 93).
Розглянувши вказану справу, 18.02.2019 відповідач прийняв Постанову № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 375   570, 00 грн. (а.с. 22-24).     
Не погоджуючись з відповідною постановою та приписом, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що Управлінням Держпраці недоведений факт здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності у приміщенні магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_1 на момент проведення інспекційного відвідування та, як наслідок порушення вимог    статті 24 КЗпП України    в частині допущення до роботи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без укладання трудових договорів,  у зв`язку з чим, постанова № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 в частині накладення штрафу в сумі 250 380, 00 грн. не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправною, а позовні вимоги про її скасування у цій частині – такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування припису № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019 та в частині визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Сумській області № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 про накладення штрафу в сумі 125 190,00 грн., суд дійшов висновку про їх відповідність критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів не погоджується висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.      
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 “Деякі питання  реалізації ст. 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (далі Порядок № 295), Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою КМУ від 11.02.2015р. № 96, Кодексом законів України про працю. 
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 цього Положення).
Головне управління Держпраці у Сумській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується, та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до частини          першої          статті          259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено ПКМУ від 21.08.2017 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (далі - Порядок № 823).
Відповідно до п. 2 Порядку № 823 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 05 квітня 2007 р. № 877-ІУ «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-ІУ «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» та Законом України від 08.09.2004 № 1986 «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №          129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві».
Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону № 877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3. частин першої. четвертої. шостої - восьмої. абзацу другого частини десятої. частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4. частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті б, частин першої - четвертої та шостої статгі 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Так, Закон №877 містить вичерпний перелік норм, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що інспекційне відвідування позивача здійснено ГУ Держпраці за відсутності передбачених законом підстав й з цього приводу зазначає таке.
Конструкція частини першої статті 6 Закону №877-V свідчить про те, що наведений у ній перелік підстав для здійснення позапланових заходів (у даному випадку інспекційного відвідування) є вичерпним.
В той же час, частина друга названої правової норми передбачає можливість, у випадках, визначених частиною четвертою статті 2 Закону №877-V, здійснювати проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених статтею 6 цього Закону.
Варто зауважити й те, що питання стосовно підстав для здійснення позапланових заходів не охоплюється положеннями статті 4 Закону №877-У, яка визначає загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю) й, у її частині четвертій, наводить вичерпний перелік питань, які встановлюються виключно законами.
Суд звертає увагу на Рішення Конституційного Суду України 09.07.1998 року №12-рп/98 у справі №17/81-97 за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), де зазначено, що терміном "законодавство" охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.
У мотивувальній частині цього ж Рішення Конституційного Суду України зазначено, що термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різній значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.
Зважаючи на контекст, у якому в частині четвертій статті 4 Закону №877-Vвжито термін «закон», цю правову норму, ураховуючи її конструкцію, необхідно розуміти так, що нею наводиться виключний і остаточний перелік питань, які у межах правовідносин щодо здійснення державного нагляду (контролю), встановлюються саме законами.
Вказане дає підстави для висновку, що усі, окрім передбачених у частині четвертій статті 4 Закону №877-У, питання, які пов`язані з здійсненням державного нагляду (контролю), зокрема, за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення (наприклад, переліку підстав для проведення Держпраці інспекційних відвідувань), можуть урегульовуватись, як законами, так й іншими актами законодавства, в тому числі постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. "
У продовження цього висновку колегія суддів звертає увагу на приписи частини першої статті 259 КЗпП України, яка делегує Уряду України повноваження визначати порядок здійснення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зокрема, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю.
Водночас, виходячи з правового режиму регулювання спірних правовідносин й приписів вищезгаданих положень законодавства, у світлі висновків, висловлених Конституційним Судом України, колегія суддів вважає, що ГУ Держпраці, проводячи інспекційне відвідування позивача з підстав, визначених у підпункті 6 пункту 5 Порядку №295, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
З урахуванням наведеного та враховуючи, що підпунктом 3 пункту 5 Порядку надано право на проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за рішенням керівника органу контролю, суд приходить до висновку про проведення Головним управлінням Держпраці у Сумській області інспекційного відвідування позивача за наявності правових підстав для цього.
Щодо встановленого під час перевірки відповідача порушення, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, доводячи відсутність трудових правовідносин з ОСОБА_7 , яка на момент здійснення інспекційного відвідування перебувала у приміщенні магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_2 та на бейджику якої значилось ім`я “ ОСОБА_9 ” й посада “продавець магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, на підтвердження чого відповідачем наданий відеозапис (а.с. 103), ФОП ОСОБА_1 посилається на договір про надання послуг від 15.01.2019, укладений з ФОП ОСОБА_2 (а.с. 31) та договір про надання послуг від 15.01.2019 (а.с. 36), укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
Зі змісту договору від 15.01.2019, укладеного позивачем з ФОП ОСОБА_2 (а.с. 31), слідує, що останній за завданням ФОП ОСОБА_1 , шляхом покладення виконання договору на інших осіб, залишаючись відповідальним за результат їх роботи, зобов`язувався надати послуги по проведенню сортування та розпаковки/упаковки сезонного товару, викладки товару згідно зі стандартами торгівлі, прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнього прибирання, а також надати допомогу у підборі одягу та взуття/консультування стосовно фасону, розміру та кольору. Аналогічні види послуг вказані і в технічному завданні до договору (а.с. 32), яке також містить і обсяг (кількість) цих послуг.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2019 (а.с. 33) ФОП ОСОБА_2 здійснив сортування та розпаковку/упаковку сезонного товару в обсязі (кількості) “ 2” на суму 200, 00 грн.; викладку товару згідно стандартів торгівлі в обсязі (кількості) “ 2” на суму 200, 00 грн.; допоміг у підборі одягу та взуття/проконсультував стосовно фасону, розміру та кольору в обсязі (кількості) "20" на суму 400, 00 грн., а також здійснив прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнє прибирання в обсязі (кількості) “ 3” на суму 150, 00 грн.
Зі змісту договору від 15.01.2019, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с. 36), слідує, що остання зобов`язувалась надати послуги по проведенню сортування та розпаковки/упаковки сезонного товару, викладки товару згідно зі стандартами торгівлі, прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнього прибирання, а також надати допомогу у підборі одягу та взуття/консультування стосовно фасону, розміру та кольору на користь третьої особи, а саме: ФОП ОСОБА_1 . Аналогічні види послуг вказані і в технічному завданні до договору (а.с. 37), яке також містить і обсяг (кількість) цих послуг.
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 31.07.2019 (а.с. 38) ОСОБА_7 здійснила сортування та розпаковку/упаковку сезонного товару в обсязі (кількості) “ 2” на суму 200, 00 грн.; викладку товару згідно стандартів торгівлі в обсязі (кількості) “ 2” на суму 200, 00 грн.; допоміг у підборі одягу та взуття/проконсультував стосовно фасону, розміру та кольору в обсязі (кількості) “ 20” на суму 400, 00 грн., а також здійснив прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнє прибирання в обсязі (кількості) “ 3” на суму 150, 00 грн.
Отже, стверджуючи про відсутність трудових правовідносин з ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_1 зауважує на тому, що згідно з цивільно-правовим договором ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний був надати певні послуги, для надання яких, ним, на підставі цивільно-правового договору, була залучена ОСОБА_7 . Саме виконуючи цей договір, остання і була присутня в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_2 під час проведення інспекційного відвідування.
Також, перевіркою було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходились у приміщенні магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_1 , у них на бейджиках значились їх імена й посада “продавець магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, вони надавали консультації щодо асортименту товарів, а також допомагали підібрати необхідний розмір одягу покупцям, на підтвердження чого наданий відеозапис (а.с. 103). 
При цьому, висновок про те, що у вказаному магазині господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 , відповідачем був зроблений на підставі пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також документів, які знаходились у куточку споживача.
Втім, з наданого позивачем договору суборенди приміщення від 02.01.2019 (а.с. 110-112), судом встановлено, що приміщення магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_1 передано в користування ФОП ОСОБА_2 . 
Тобто, станом на момент проведення інспекційного відвідування, господарську діяльність у цьому магазині здійснювала третя особа, а не ФОП ОСОБА_1 .
Про передання в суборенду приміщення магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_1 , позивач повідомляв відповідача та надавав йому копію договору суборенди (а.с. 87-88). Проте, Управлінням Держпраці ця обставина була проігнорована та при прийнятті оскаржуваних рішень не враховувалась.
На переконання суду, беззаперечних, достатніх та належних доказів того, що у приміщенні магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_1 , станом на момент здійснення інспекційного відвідування у період з 29.01.2019 по 30.01.2019, господарську діяльність здійснювала саме ФОП ОСОБА_1 , а не інша особа, Управління Держпраці не надало.
При цьому, посилання відповідача на пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також документи, які знаходились у куточку споживача, суд вважає недостатніми доказами на підтвердження вказаної обставини.
Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що Управлінням Держпраці недоведений факт здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності у приміщенні магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою АДРЕСА_1 на момент проведення інспекційного відвідування та, як наслідок порушення вимог    статті 24 КЗпП України    в частині допущення до роботи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без укладання трудових договорів, у зв`язку з чим, постанова № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 в частині накладення штрафу в сумі 250 380, 00 грн. та припис про усунення виявлених порушень № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019 не відповідають критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправними, а позовні вимоги про їх скасування – такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано під час винесення оскаржуваного рішення положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Отже,  рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його часткового скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції  порушено норми матеріального права,  що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню,  з прийняттям постанови про задоволення позову. 
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року по справі № 480/1145/19 - скасувати  в частині відмови в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Прийняти постанову, якою визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці в Сумській області про усунення виявлених порушень № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019р. 
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року по справі № 480/1145/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Спаскін О.А.	
Судді	    	П`янова Я.В.    Любчич Л.В.  	
Повний текст постанови виготовлений  01.10.2021 року