ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 140/6921/21 пров. № А/857/14833/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Ніколіна В.В.,
                                                                                             Обрізка І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Денисюк Р.С.) про повернення позовної заяви, постановлену у м.Луцьк 28 липня 2021 року у справі №140/6921/21 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

08.07.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Волинської обласної прокуратури, просив визнати протиправними дії у заниженні складових заробітної плати щодо посадового окладу, надбавки за вислугу років та за роботу з секретними документами при видачі довідки № 18-40 вих від 28.01.2016 для перерахунку пенсії та стягнути з держави Україна в особі Волинської обласної прокуратури на користь позивача заподіяну протиправними діями матеріальну шкоду загальною сумою 3 084 477,62 грн у вигляді недоотриманої частини пенсії, обрахованої з визначеної довідки Волинської обласної прокуратури з зазначеними складовими заробітної плати, а саме: посадового окладу, надбавки за вислугу років та за роботу з секретними документами, визначених згідно з частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, завданою окремими положеннями пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного від 28 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі Волинської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та стягнення коштів повернено позивачеві без розгляду.
Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що розміри доплат за вислугу років є законодавчо встановлені і були відомі позивачу, а тому, отримавши довідку про заробітну плату, позивач мав можливість перевірити та визначити правильність складових заробітної плати, яка в ній зазначена. Суддя суду першої інстанції вказав, що позивач за захистом своїх прав щодо заниження складових заробітної плати у довідці від 28.01.2016 звернувся до суду лише 08.07.2021, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого законом. Суддя суду першої інстанції вказав, що подання позивачем листа 15.01.2021 та отримання відповіді на нього та нової довідки від 26.02.2021 за №21-36 вих21, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав щодо належних складових заробітної плати у довідці 2016 року. 
Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Волинського окружного адміністративного від 28 липня 2021 року та направити справу в суд першої інстанції для розгляду по суті. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при розгляді справи №140/6324/20 позивачу стало відомо, що при видачі довідок №18-40 вих, №18-59 вих-20 про складові заробітної плати для перерахунку пенсії, позивачем встановлено, що такі складові не відповідали та не відповідають вимогам Закону України «Про прокуратуру». Скаржник вказує, що 15.01.2021 позивач звернувся до керівника Волинської обласної прокуратури про неправомірні дії при обрахунку розміру складових заробітної плати для перерахунку пенсії, у відповідь на звернення отримав лист керівника Волинської обласної прокуратури від 26.02.2021 та уточнену довідку, яка скерована в органи пенсійного фонду. Скаржник зазначає, що про неправомірні дії при визначені складових заробітної плати з яких обраховується пенсія дізнався у січні 2021 та одразу звернувся до Волинської обласної прокуратури, а отримавши відповідь, в розумний строк звернувся із позовом до суду.
Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
З матеріалів справи суддею суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в Волинській обласній прокуратурі з 1984 по 2013 рік та є пенсіонером органів прокуратури з грудня 2002 року.
Вважаючи, що неправомірними діями Держави України в особі Волинської обласної прокуратури, яка видала довідку №18-40 вих від 28.01.2016, з суттєвим заниженням складових заробітної плати – посадового окладу, надбавки за вислугу років та за роботу з таємними документами, спотворивши загальну суму заробітної плати з якої обраховується пенсія, спричинила матеріальну шкоду у виді щомісячної недоотриманої частини пенсії, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною 1 статті 168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Процесуальні строки є активними засобами впливу на поведінку учасників в адміністративному процесі тому, що гарантують їм можливість належним чином підготуватись та реалізувати необхідні процесуальні дії, й не дають можливості невиправдано затягувати процес.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини 3 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.
Водночас, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав.
В позовній заяві та заяві, поданій на виконання вимог судді суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 вказував, що під час розгляду справи №140/6324/20 в січні 2021 року встановлено, що при видачі довідки №18-40 від 28.01.2016 та довідки №18-59вих-20 про складові заробітної плати для перерахунку пенсії і зокрема щодо надбавки за вислугу років ці складові не відповідають вимогам Закону України «Про прокуратуру», а тому 15.01.2021 позивач звернувся до керівника Волинської обласної прокуратури щодо неправомірності дії службових осіб зазначеного органу та видачі нової довідки. Листом керівника Волинської обласної прокуратури від 26.02.2021 №21-36 вих-21 визнана помилка прокуратури при обрахуванні складових заробітної плати для обрахунку пенсії в сторону заниження та видана інша довідка №21-55вих-210.
Як вбачається зі змісту листа Волинської обласної прокуратури від 26.02.2021, на заяву позивача від 15.01.2021 надано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії станом на 06.09.2017, повідомлено, що оскільки з вересня 2017 по вересень 2020 оплата праці прокурорів на законодавчому рівні не змінювалась, надавати довідки для перерахунку пенсії станом на грудень 2019 року немає підстав. Вказано, що кадровим підрозділом підтверджено стаж ОСОБА_1 , що дає право на одержання надбавки за вислугу років у розмірі 45%.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що видача довідки суб`єктом владних повноважень з невірним (помилковим) зазначенням відсотку складових заробітної плати, шо може вплинути на невірний розрахунок пенсійних виплат, є триваючою протиправною дією (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень по відношенню до фізичної особи, яка звужує наявний обсяг існуючих прав, а тому строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України, на переконання суду апеляційної інстанції, до даних правовідносин не застосовується.
Крім того, до позовної заяви додано заяву ОСОБА_1 від 26.04.2021 подану керівнику Волинської обласної прокуратури щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної неправомірними діями Волинської обласної прокуратури, яка подана з мотивів ідентичних до зазначених у позовній заяві та у відповідь на яку Волинською обласною прокуратурою скеровано лист від 27.05.2021, де вказано про відсутність правових підстав для здійснення відповідного відшкодування, а також зазначено про право заявника на звернення до суду.
На вказаний лист-відповідь позивач покликається в позовній заяві та вказує, що отримав таку 02.06.2021, вважає такі дії щодо відмови у відшкодування матеріальної шкоди неправомірними, а відповідь – такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства.
Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не надав належну оцінку вказаним обставинам, такі не проаналізовано (не перевірено) суддею суду першої інстанції, як підстави для висновку щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції зауважує, що суд не повинен тлумачити положення статті 122 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі. Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від    4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №П/9901/736/18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.
Відповідно до частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та доданих до нього документів а, також, аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не вірно застосовано інститут строків звернення до адміністративного суду та порушено норми процесуального права, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 28 липня 2021 року у справі №140/6921/21 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	І. М. Обрізко