ф
УХВАЛА

30 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 420/6267/19
адміністративне провадження № К/9901/40972/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н.В.,
суддів: Данилевич Н.А.,  Мацедонської В.Е., 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/6267/19 за позовом ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду, третя особа Державна судова адміністрація України, про зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Одеського окружного адміністративного суду, в якому просив зобов`язати здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди з 01 січня 2017 року відповідно до приписів статті 135 та пункту 24 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, з урахуванням раніше виплачених сум; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
18 грудня 2019 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду позов задоволено.
Зобов`язано Одеський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , судді Одеського окружного адміністративного суду, суддівської винагороди з 01 січня 2017 року відповідно до вимог статті 135 24 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, з урахуванням раніше виплачених сум.
У встановлені судового контролю за виконанням рішення - відмовлено.
17 лютого 2020 року ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року клопотання голови Одеського окружного адміністративного суду Глуханчука О.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року задоволено. Поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по справі №420/6267/19.
21 жовтня 2021 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду, третя особа Державна судова адміністрація України, про зобов`язання вчинити певні дії, та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
На зазначені ухвалу та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 11 листопада 2021 року.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Щодо оскарження ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року.
Частиною третьою статті 328 КАС України передбачено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Отже, законодавцем визначено, що особа може скористатись правом на касаційне оскарження судових рішень виключно у визначених цим Кодексом випадках.
Водночас, право на оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про поновлення строку на апеляційне оскарження приписами частини третьої статті 328 КАС України не передбачено.
Враховуючи те, що у частині третій статті 328 КАС України наведений вичерпний перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, ухвала суду апеляційної інстанції про поновлення строку на апеляційне оскарження, касаційному оскарженню не підлягає. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 420/6267/19.
Щодо оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року.
У касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
За приписами частини четвертої статті 328 КАС України, відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої      статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Водночас Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої      статті 328 КАС України      вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
В касаційній скарзі позивач зазначив, що задля зручності своєї правової позиції вважає за доцільне об`єднати дві касаційні підстави касаційного оскарження судового рішення апеляційної інстанції.
Наведене свідчить про те, що заявник просить переглянути оскаржувану постанову з двох взаємовиключних підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Крім того, покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 у справі № 924/691/20, від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, від 28 травня 2020 року у справі №640/19410/18, від 13 січня 2021 року у справі № 440/2722/20, від 09 грудня 2019 року у справі 1740/1838/18, від 04 червня 2021 року у справі № 420/6267/19, від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20, цитуючи їх окремі висновки, які стосуються обставин у конкретній справі, однак не довів обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у зазначених справах є подібними.
Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного склад учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Проте позивач не наводить обґрунтувань з приводу того, що вказані справи є подібними з цією справою, обмежившись лише їх частковим спільними критеріями, зокрема у справах № 924/691/20, №242/4741/16-ц, №640/19410/18, № 440/2722/20 щодо визначення належного відповідача у справі; у справах №640/19410/18, №1740/1838/18 щодо предмет спору - нарахування та виплати суддівської винагороди; у справі №620/1116/20, за твердженням позивача, - щодо застосування відповідного правового регулювання.
Для встановлення подібності справ і відносин позивач не врахував сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм у правовідносинах зі справою, що заявляється до касаційного перегляду.
Також в касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 353 КАС України, обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто і вирішено неповажним складом суду.
З тексту касаційної скарги вбачається, що зазначені доводи заявника касаційної скарги зводяться до тверджень, що ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року прийнята суддею, який в подальшому заявив самовідвід, а тому позивач вважає, що вказана ухвала постановлена неповноважним складом суду.
З огляду на те, що ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає касаційному оскарженню, Суд вважає неприйнятним обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення відповідачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме позивач не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, оскільки заявник зазначив, що оскаржує судові рішення, у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте доводи скарги обґрунтовані саме висновками Верховного Суду, що є взаємовиключними обставинами; а також не довів наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пункту 1 частини першої статті 333, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 420/6267/19 за позовом ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду, третя особа Державна судова адміністрація України, про зобов`язання вчинити певні дії.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/6267/19 за позовом ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду, третя особа Державна судова адміністрація України, про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.       

Суддя-доповідач                                                                                Н.В. Шевцова          
Судді                                                                                                    Н.А. Данилевич
                                                                                                    В.Е. Мацедонська