КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 жовтня 2021 року                                                                                 м. Київ
 
Справа № 757/24273/20-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/6686/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
                          суддів:                                   Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.,
за участю секретаря             Федорчук Я.С,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Волкової С.Я. 06 січня 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про дострокове припинення дії свідоцтв на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії,
 
В С Т А Н О В И В
 
В червні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просив: 
§ достроково повністю припинити дію Свідоцтв України НОМЕР_2 та НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг щодо всіх товарів і послуг, для яких зареєстровано дані знаки; 
§ зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про дострокове припинення Свідоцтв України НОМЕР_2 та НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетні «Промислова власність»; 
§ судові витрати покласти на відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з них. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що на ім`я ОСОБА_2 у 2013 році було зареєстровано знаки для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_4» за свідоцтвами № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 для товарів і послуг 35 та 41 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг. Однак, вказані торгівельні марки не використовуються відповідачем протягом більше ніж п`яти років, останній раз вони були використані у серпні 2013 року в рамках  проведення щорічного музичного фестивалю «Respublika Kazantip», частиною якого був фестиваль «ІНФОРМАЦІЯ_4».
Позивачем 10 липня 2019 року було подано до Українського інституту інтелектуальної власності заявку на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3». Таким чином, охоронюваний законом інтерес, за захистом якого звертається позивач полягає в тому, що він зацікавлений у використанні частини словесного знаку «ІНФОРМАЦІЯ_4», а дія свідоцтв НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 на знаки для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_4», видані на ім`я ОСОБА_2 є перешкодою для надання правової охорони в Україні словесному позначенню «ІНФОРМАЦІЯ_3». 
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про дострокове припинення дії свідоцтв на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, так як надані позивачем докази не дають підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, його представником - адвокатом Кісільовою М.В. подано апеляційну скаргу, в якій вказується на незаконність рішення, його прийняття з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, адвокат вказує, що судом було порушено розумні строки розгляду справи;  не надано належну оцінку доказам, наданих позивачем; не зазначено про фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин; не наведено мотиви відхилення поданих доказів, не наведена мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; не зазначено про норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. 
Враховуючи вищенаведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. 
 
Відповідачі правом на подачу відзиву не скористались. 
 
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кісільова М.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених позивачем вимог.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність. 
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на офіційному сайті Міністерства юстиції України, позивач ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22 березня 2007 року запис номер: 20740000000009401, але його діяльність була припинена 06 квітня 2016 року запис номер: 20740060004009401. 22 грудня 2020 року відбулась повторна реєстрація ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, номер запису: 2000740000000044471.000000044471.
Також за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на офіційному сайті Міністерства юстиціїУкраїни, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з  14 березня 2007 року, номер запису: 21400000000006639.
Позов був поданий до суду 11 червня 2020 року. А отже станом на час звернення до суду позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець, позов ним ініційований як фізичною особою, у зв`язку з чим відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами цивільного судочинства відповідає вимогам процесуального законодавства. 
За даними Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг  10 вересня 2013 року ОСОБА_2 були зареєстровано знаки для товарів і послуг з позначення  «ІНФОРМАЦІЯ_4» для 35 та 41 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг,  порядковий номер реєстрації та свідоцтв № НОМЕР_2 та НОМЕР_1 /а.с.19,20,57,58/.
Позивачем до позову додана копія заяви прореєстрацію торгівельної марки  з позначенням - комбінований товарний знак - штучне словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_3», виконане великими латинськими літерами спеціальними шрифтами на прямокутному  полі від 10 липня 2019 року /а.с.31-33,70-71/.
Станом на час розгляду справи апеляційним судом, у Державному реєстрі свідоцтв на знаки для товарів і послуг  відсутня інформація про реєстрацію за позивачем заявленої ним торгівельної марки.
На підтвердження обставин невикористання торгівельних марок протягом останніх п`яти років позивачем надано роздруківку з електронного ресурсу uk.wikipedia.org/wiki/Республіка_Казантип, де міститься наступна інформація: 
«      Респу?бліка Казанти?п ( Оранжева республіка , Республіка Z , КаZантип ) - у минулому щорічний музичний фестиваль електронної музики у селі Попівка, Україна. Вважався одним з найвідоміших фестивалів електронної музики у Східній Європі.
Символ фестивалю - «Жовта валіза», що дає власнику право безоплатного входу на територію «республіки КаZантип». Схожий образ валізи з таблетками, що дають радість, є в радянському фільмі 1970 року «Пригоди жовтої валізки».
З 1995 року першим постійним місцем проведення фестивалю було містечко Щолкіне, поряд з яким розташовувалася недобудована Кримська АЕС. Від 1998 року фестиваль проводився на мисі Казантип просто неба, від чого й отримав назву. В 1998 році першим «громадянином республіки» став її законодавець ОСОБА_3 , який організував масштабний клубний захід просто неба під девізом «головний проект літа».
2000 року фестиваль проводився під  Судаком, з 2001 року - неподалік Євпаторії, в селищі Попівка.
2013 року фестиваль був проведений у Криму востаннє. Після окупації Криму Росією проведення фестивалю на півострові стало неможливим, як по причині неможливості запрошення іноземних гостей, так і внаслідок недружнього ставлення окупаційної влади.
2014 року фестиваль було проведено в Анаклії Грузії, однак кількість учасників цього фестивалю знизилась до 5 тисяч людей. Після 2014 фестиваль не проводився» /а.с.23,61/.
Також позивачем надано роздруківку з електронного ресурсу https://www.depo.ua/ukr/life/organizator-kazantipu-ogolosiv-pro-yogo-zakrittya-02042015171800 де міститься інформація оприлюднена 02 квітня 2015 року організатором ОСОБА_3 на сторінці заходу у соцмережі про припинення існування міжнародного музичного фестивалю «КаZантип» /а.с.24-25,62-63/.
Представником позивача - адвокатом Кісільовою М.В. 10 червня 2020 року був здійснений адвокатський запит до ТОВ «Нова Інтернаціональна корпорація», що є представником ОСОБА_2 відповідно до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг, про надання інформації, що підтверджує факт використання ОСОБА_2 зазначених знаків для товарів і послуг /а.с.26-27,64-65/. У відповіді на даний запит від 15 червня 2020 року ТОВ «Нова Інтернаціональна корпорація» зазначило, що документами або інформацією про підтвердження використання знаків  для товарів і послуг НОМЕР_2 та НОМЕР_1 з 2012 по 2020 роки ОСОБА_2 в комерційній або іншій діяльності не володіє /а.с.98/. 
Крім цього позивач посилається на те, що права на торгівельні марки: «ІНФОРМАЦІЯ_2» (реєстраційний номер 98162 від 27 жовтня 2008 року; власник  ОСОБА_4 ) та  «ІНФОРМАЦІЯ_5» (реєстраційний номер  83262 від 10 жовтня 2007 року; власник ОСОБА_2 ) були припинені у зв`язку з закінченням строків реєстрації /а.с.21,22,59,60/. 
 
В силу ст. 198 Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзомсторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п`ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п`ятирічного періоду невикористання, не беруться уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв`язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання.
Торговельна марка також підлягає анулюванню, якщо після дати її реєстрації: a) внаслідок дій або бездіяльності власника вона стала загальновживаною як позначення в обігу товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована; b) внаслідок використання торговельної марки її власником або з його дозволу для товарів або послуг, для яких вона зареєстрована, є ймовірність введення в оману споживача, особливо щодо характеру, якості або географічного походження цих товарів чи послуг.
Частиною 2 ст. 497 ЦК України визначено, що чинність майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку може бути припинено достроково за ініціативою особи, якій вони належать, якщо це не суперечить умовам договору, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції чинній на час звернення до суду з позовом)  якщо знак не використовується в Україні повністю або  щодо частини зазначених у свідоцтві товарів  і  послуг  протягом  трьох років  від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої  дати  після  цієї  публікації,  будь-яка  особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення  дії свідоцтва повністю або частково.
В редакції Закону України  № 815-IX від 21 липня 2020року вказана норма визначає, що  якщо торговельна марка не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг безперервно протягом п`яти років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або якщо використання торговельної марки призупинено з іншої дати після цієї публікації на безперервний строк у п`ять років, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.
Верховним Судом у Постановах від 17 липня 2018 року у справі №  910/14972/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 910/6307/18, від 04 липня 2019 року у справі №910/4947/18, від 29 травня 2019 року у справі № 910/8180/17 була висловлена правова позиція щодо застосування положень статті 198 Угоди про асоціацію та статті 18 Закону, як таких що регулюють тотожні правовідносини. Зокрема, Верховний Суд вказав на те, що слід виходити з пріоритету правових норм міжнародного права над національним законодавством. А тому з урахуванням положень статті 198 Угоди про асоціацію, дія свідоцтва України (міжнародної реєстрації знаку) може бути достроково припинена у разі, якщо знак для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, внесених до реєстру, протягом п`яти років від дати публікації про видачу свідоцтва (міжнародної реєстрації) або від іншої дати.
Положеннями ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено, зокрема,  рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Згідно з положеннями ч.2, ч.3 ст.  83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
В силу ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц  вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Аналогічний висновок міститься  і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, що свідчить про вже усталену судову практику.
 
З наведених обставин справи вбачається, що причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для дострокового припинення дії свідоцтв України № НОМЕР_2 та НОМЕР_1  від 10 вересня 2013 року на торгівельну марку, що містить словесне позначення «ІНФОРМАЦІЯ_4»  усіх товарів 35, 41 класів МКТП, для яких цей знак зареєстрований, у зв'язку з їх невикористанням в Україні протягом більше ніж п'яти останніх років. 
Позивач стверджує, що останнє використання спірних торгівельних марок відбулось в серпні 2013 року. Проте, вказане не може бути прийнято до уваги суду, так як заява про реєстрацію торгівельних марок була подана відповідачем 10 вересня 2013 року. 
Правовий аналіз наведених норм чинного законодавства у сукупності дає підстави стверджувати, що необхідною умовою встановлення факту використання знаку для товарів і послуг є фактична наявність на ринку України наведених у свідоцтві товарів і послуг. Обов'язок доказування покладається, як правило, на власника свідоцтва. В даній справі власник свідоцтва участі в розгляді справи не приймав, має зареєстроване місце проживання в АР Крим, що є тимчасово окупованою територією. Разом з тим, а ні норми матеріального права, а ні норми процесуального права не звільняють позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог.
Стороною позивача надані докази, а саме роздруківки з певних електронних ресурсів, яка містять інформацію щодо міжнародного музичного фестивалю «КаZантип», проте з цих даних не вбачається використання чи відсутність використання саме спірного позначення «ІНФОРМАЦІЯ_4» в межах цього фестивалю чи окремо. Також не можуть бути прийняті до уваги суду посилання позивача на припинення дії інших торгівельних марок з позначенням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки вони не стосуються предмету спору, а опосередковано свідчити про обставини, що становлять предмет спору також не можуть, так як рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи не містять даних ні з пошукових систем, ні статистичних даних, ні даних з  рекламних ресурсів, ні висновків фахівців у відповідній галузі які свідчили про відсутність використання торгівельних марок, зареєстрованих на ім`я відповідача, що містять словесне позначення «ІНФОРМАЦІЯ_4». Таким чином,  надані  позивачем докази, не є такими, що свідчать, про відсутність використання знаку протягом п`яти років від дня реєстрації і станом на червень 2020 року. Отже,  позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Слід погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не є достатньо вмотивованим, в рішенні вказані докази, які були надані позивачем, наведені норми процесуального закону, проте не надана оцінка цим доказам, не застосовані судом і норми матеріального права.  Разом з тим, судом вірно вирішений спір по суті, вірно застосовані норми процесуального права,  а  тому колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цілому та вважає за доцільне змінити його в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. 
 
Вирішуючи питання судових витрат, апеляційний суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, не вбачає підстав для їх компенсації позивачеві, оскільки його позовні вимоги не підлягають до задоволення.  
 
 Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2021 року - змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                            О.І.Шкоріна

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2021 року.