ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«10» грудня 2021 року
м. Харків
справа № 641/9207/20
провадження № 22ц/818/5919/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач – фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року в складі судді Фанда О.А.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу. 

Позовна заява мотивована тим, що 16 липня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та Комунальним закладом охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 6450527-02-21-01 щодо автомобіля «PEUGEOT BOXER», державний номерний знак НОМЕР_1 .

15 лютого 2020 року о 23:15 години ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Пушкінська № 85-К та вулиці Весніна в м. Харкові не надав перевагу у русі бригаді швидкої допомоги на автомобілі «PEUGEOT BOXER», державний номерний знак НОМЕР_1 , з увімкненими синіми проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами, в результаті чого скоїв з ним зіткнення.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2020 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Зазначив, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» на підставі страхового акту № 2012833-1 від 04 березня 2020 року виплатив Комунальному закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» суму страхового відшкодування в розмірі 218 112,00 грн.

Вказав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність ОСОБА_2 забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Приватному акціонерному товаристві «ХМСК».

Посилався на те, що страховик винуватця здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в межах ліміту в розмірі 127 400,00 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування склала 90 712,00 грн.

07 вересня 2020 року між Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому числі, право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 6450527-02-21-01 від 16 липня 2019 року.

Зазначив, що з метою досудового врегулювання спору 06 жовтня 2020 року відповідачу направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, але він її проігнорував та не провів ніяких платежів.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 90 712,00 грн, витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 907,12 грн та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 22848,80 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду фізична особа-підприємець ОСОБА_1 поштою 07 вересня 2021 року подав апеляційну скаргу, яку підписано як самим ОСОБА_1 , так і його представником ОСОБА_3 . Також, аналогічну за змістом апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав до суду 09 вересня 2021 року через систему «Електронний суд». В апеляційній скарзі просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, не врахував того, що правовою підставою позову слугувало стягнення заборгованості в порядку регресу, а не визнання договору № 07/09/2020 від 07 вересня 2020 року недійсним і відповідачем не заявлялось клопотання чи заперечення щодо чинності цього договору, так само ним не подавався зустрічний позов чи будь-який інший позов про визнання даного договору недійсним. Зазначив, що договір про відступлення права вимоги № 07/09/2020 від 07 вересня 2020 року за своєю правовою природою був оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна зі сторін не передала грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. Відступлення права вимоги на користь фізичної особи-підприємця відбулось не за кредитним договором, а за договором цесії. Вказав, що договір № 07/09/2020 від 07 вересня 2020 року про відступлення права вимоги не містить ознак договору факторингу, зокрема, жодній із сторін не надавались жодна фінансова послуга, жодна із сторін не передавала грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що даний договір є договором факторингу. Вважав, що договір про відступлення права вимоги не суперечить чинному законодавству.

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції подав додаткові пояснення, доводи яких є аналогічними доводам позовної заяви та апеляційної скарги.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не наділений правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі послуги надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 лютого 2020 року о 23:15 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Пушкінська № 85-К та вулиці Весніна в м. Харкові не надав перевагу у русі бригаді швидкої допомоги на автомобілі «PEUGEOT BOXER», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 з увімкненими синіми проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами, в результаті чого скоїв з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «PEUGEOT BOXER», державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкоджений, а власнику автомобіля – Комунальному закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» завдано матеріальну шкоду (а.с.17).
Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП і призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340,00 грн (а.с.14).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «ХМСК» про що свідчить поліс № АО 2148093, за яким ліміт за шкоду життю та здоров`ю – 260 000,00 грн, ліміт за шкоду майну – 130 000,00 грн, франшиза – 2600,00 грн (а.с.20).

16 липня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та Комунальним закладом охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 6450527-02-21-01, зокрема, щодо автомобіля «PEUGEOT BOXER», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.4-13).

04 березня 2020 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» складено страховий акт № 2012833-1 за договором страхування наземного транспорту № 6450527 від 16 липня 2019 року, за яким суму страхового відшкодування визначено в розмірі 218 112,00 грн (а.с.19).

04 березня 2020 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» виплачене страхове відшкодування в загальному розмірі 218 112,00 грн (а.с.21).

15 липня 2020 року Приватне акціонерне товариство «ХМСК» здійснило виплату страхового відшкодування Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» в розмірі 127 400,00 грн (а.с.84).

07 вересня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Загальний розмір заборгованості боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору складає 1 267 162,26 грн на підставі Реєстру прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 3.1.3 цього договору права вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів в розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їхніх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третіми особами (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань).

Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що ціна договору складає 92 967,77 грн (а.с.29-31).

В додатку № 1 до договору № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року міститься, зокрема, договір страхування № 6450527-02-21-01, боржник ОСОБА_2 (а.с.32-33).

06 жовтня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги та акт (вимогу) № 2012833-1 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.35-38).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. 

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Верховним Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Матеріали справи свідчать про те, що 15 лютого 2020 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «PEUGEOT BOXER», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить Комунальному закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «ХМСК».

16 липня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та Комунальним закладом охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 6450527-02-21-01, зокрема, щодо автомобіля «PEUGEOT BOXER», державний номерний знак НОМЕР_1 .

04 березня 2020 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» складено страховий акт № 2012833-1 за договором страхування наземного транспорту № 6450527 від 16 липня 2019 року, за яким суму страхового відшкодування визначено в розмірі 218 112,00 грн та вказану суму сплачено страховиком.

В свою чергу 15 липня 2020 року Приватне акціонерне товариство «ХМСК» здійснило виплату страхового відшкодування Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» в розмірі 127 400,00 грн.
Таким чином, різниця між вказаними виплатами становить 90 712,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

07 вересня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 6450527-02-21-01 в розмірі 90 712,00 грн.

Отже, враховуючи, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 218 112,00 грн, в свою чергу Приватне акціонерне товариство «ХМСК» здійснило виплату в розмірі 127 400,00 грн, тому у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як правонаступника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», виникло право вимоги до завдавача шкоди та винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 щодо стягнення різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 90 712,00 грн.

Що стосується вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

08 вересня 2020 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» укладено договір № 07 про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання «Адвокатус» здійснює правову допомогу клієнту, в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме: представництво та захист інтересів клієнта у всіх установах незалежно від форми власності та в судах всіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 4.1 цього договору вартість послуг адвоката за даним договором визначається на підставі фактично виконаних робіт (послуг) і підписаних актів виконаних робіт. Сторони погодили, що розмір на правову (правничу) допомогу становить 2197,00 грн за 1 годину роботи адвоката (а.с.40-41).

26 жовтня 2020 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08 вересня 2020 року, за яким сторони погодили, що вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції становить 3515,20 грн, кількість витраченого часу 4 години; підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адміністративних матеріалів щодо дорожньо-транспортної пригоди (довідка про дорожньо-транспортну пригоду, постанова про адмінстративне правопорушення) - 1757,60 грн, кількість витраченого часу 2 години; підготовка позовної заяви - 10 985,00 грн, кількість витраченого часу 5 годин; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову -1757,60 грн, кількість витраченого часу 2 години; підготовка заяви, клопотання до Комінтернівського районного суду м. Харкова - 439,40 грн, кількість витраченого часу 0,5 години; представництво інтересів позивача у Комінтернівському районному суді м. Харкова стосовно позову - 4394,00 грн, кількість витраченого часу 2 години, а всього 22 848,80 грн (а.с.42).

Матеріали справи містять ордер, серія КВ № 482330, від 08 вересня 2020 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія КС № 6070/10, від 18 травня 2017 року (а.с.43,44).

За квитанцію № 8116-7РТТ-201Р-2КТ8 від 02 березня 2021 року від фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Адвокатському об`єднанню «Адвокатус» сплачено за надання правничої допомоги 22 863,81 грн (а.с.107).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Беручи до уваги те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підтверджено належним чином надання Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» професійної правничої допомоги відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 22 848,80 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду апеляційної інстанції немає. Клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу не надходило.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору і дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог. 
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню. 

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 907,12 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362,00 грн, а всього 2269,12 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 90 712,00 грн в рахунок відшкодування збитків, 22 848,80 грн витрат на правничу допомогу та 2269,12 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року.