ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року	Львів	Справа № 460/2499/21 пров. № А/857/14254/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                   Хобор Р.Б.,
суддів                                                                        Бруновської Н.В., Матковської З.М. 
                     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року, ухвалене суддею Недашківською у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/2499/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

                                                             В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд: 
- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 07.11.2020 року;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити починаючи з 07.11.2020 року пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи (вислуги років) періоди: з 01.09.0987 року по 28.03.1989 року (навчання у професійно-технічному навчальному закладі); з 14.04.1989 року по 24.04.1994 року (на посаді помічника машиніста електровозу); з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року (на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 07 листопада 2020 року пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи (вислуги років) періоди: навчання з 01.09.1987 року по 28.03.1989 року; роботи на посаді помічника машиніста електровозу із 14.04.1989 року по 24.05.1994 року; роботи на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області суму судового збору у розмірі 908 грн. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач працював слюсарем рухомого складу вагонного депо, а пункт технічного обслуговування вагонів є складовою вагонного депо, то не виникає сумнівів, що посада позивача передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», якою затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років. З цих підстав, суд задовольнив позов та зобов`язав відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», якою затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, визначена професія машиністів і помічників машиністів електровозів; слюсарів по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу. Відповідач вважає, що посада на якій працював позивач, а саме слюсар рухомого складу вагонного депо, не є аналогічною посаді слюсара по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайнятого на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу. Тому відповідач вважає, що правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач 25 січня 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом від 19.02.2021 року № 965-413/Г-02/8-1700/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило в призначенні пенсії з огляду на відсутність вислуги років, необхідної для призначення такої пенсії та не надання уточнюючої довідки роботодавця про характер особливих умов праці.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Пунктом «а» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) регламентовано, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Що стосується досягнення позивачем віку та загального стажу, передбачених цією статтею, то сторони ці обставини не заперечують.
Спірним у цій справі є зарахування періодів роботи позивача, зокрема, з 01.09.1987 року по 28.03.1989 року (навчання у професійно-технічному навчальному закладі); з 14.04.1989 року по 24.05.1994 року (робота на посаді помічника машиніста електровозу); з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року (робота на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу).
Частиною 1 статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач 01 вересня 1987 року вступив у СПТУ № 2 м. Здолбунова Рівненської області та 28 березня 1989 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти за професією помічник машиніста електровоза.
Після закінчення навчання, позивач, 14.04.1989 року, прийнятий на роботу на посаду помічника машиніста електровозу в локомотивне депо «Здолбунів».
Отже, перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, а тому час навчання позивача з 01.09.1987 року по 28.03.1989 року необхідно зарахувати в стаж роботи за спеціальністю.
Що стосується періоду роботи позивача помічником машиніста електровозу в локомотивному депо «Здолбунів», то Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (далі – Список) передбачена посада помічника машиніста електровоза.
Тому, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що період роботи позивача з 14.04.1989 року по 24.05.1994 року на посаді помічника машиніста електровоза необхідно зарахувати до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Що стосується періоду роботи позивача з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу вагонного депо, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до Списку, посада слюсара по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, який зайнятий на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу, відноситься до посад робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Водночас, апеляційний суд встановив те, що позивач у період з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року  працював на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу вагонного депо.
Відповідно до Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, які затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28 вересня 2004 року № 856 ПТО - пункт технічного обслуговування вагонів, призначений для забезпечення, виявлення й усунення несправностей вагонів у поїздах, а також профілактичного і поточного безвідчіпного обслуговування вагонів у поїздах при підготовці їх у рейс. 
При цьому, виходячи з аналізу інших норм цього нормативно-правового акта, вагонне депо є лінійним підприємством, призначеним для деповського періодичного і поточного відчіпного ремонтів вагонів, виготовлення та ремонту запасних частин для пунктів технічного обслуговування і безвідчіпного ремонту вагонів у межах прикріплених до депо дільниць.
Зважаючи на те, що позивач був зайнятий у вагонному депо і здійснював періодичний або поточний ремонт рухомого складу, а не у пункті технічного обслуговування вагонів, яке здійснює профілактичний ремонт рухомого складу не перериваючи рейс, то на нього не поширюються норма передбачена пунктом «а» частини першої статті 55 Закону № 1788-XII, оскільки його посада  - слюсара рухомого складу у вагонному депо не є тотожною посаді слюсара рухомого складу пункту технічного обслуговування вагонів на станціях позакласних, а також 1 та 2 класу.
Отже, період роботи позивача з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року, відповідач правомірно не зарахував до спеціального стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах.
Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивачу необхідно зарахувати до стажу роботи за спеціальністю, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах період з 01.09.1987 року по 28.03.1989 року (навчання у професійно-технічному навчальному закладі); з 14.04.1989 року по 24.04.1994 року (робота на посаді помічника машиніста електровозу). 
Водночас, період роботи позивача на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу вагонного депо з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року не може бути зарахований до стажу роботи за спеціальністю, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки робота на такій посаді не передбачена Списком.
При цьому, вимога позивача про призначення пенсії  на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» частини першої статті 55 Закону № 1788-XII, є передчасною, оскільки відповідач порушив право позивача під час обчислення стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і саме на цій стадії розгляду питання про призначення пенсії позивачу, його порушені права необхідно відновити.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, зарахувавши позивачу до стажу за спеціальністю, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах період з 01.09.1987 року по 28.03.1989 року (навчання у професійно-технічному навчальному закладі) та з 14.04.1989 року по 24.04.1994 року (робота на посаді помічника машиніста електровозу), оскільки, відмовивши у зарахуванні в зарахуванні цього стажу до спеціального,  відповідач діяв неправомірно.
У задоволенні позову про зарахування до стажу за спеціальністю, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періоду роботи позивача на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу вагонного депо з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року та призначення пенсії на пільгових умовах суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в цьому випадку дії відповідача були правомірними.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині вирішення спору про зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивача з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року та визнання протиправною відмови у призначенні пенсії і зобов`язання відповідача призначити пенсію на пільгових умовах, то рішення суду в цій частині необхідно скасувати та прийняти в цій частині постанову про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно визначився щодо необхідності зарахування позивачу до спеціального стажу періоду навчання у професійно-технічному навчальному закладі з 01.09.1987 року по 28.03.1989 року та періоду роботи позивача на посаді помічника машиніста електровозу з 14.04.1989 року по 24.04.1994 року, рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року в справі № 460/2499/21 в частині зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді слюсара вагонного депо з 25.05.1994 року по 15.11.2017 року та визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовити.
У іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року в справі № 460/2499/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Постанова складена 09.11.2021 року