ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року	Львів	Справа № 460/378/20 пров. № А/857/14094/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В, 
суддя                                                     Матковська З.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року (головуючий суддя Дудар О.М., м.Рівне) у справі № 460/378/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, –

                                                          В С Т А Н О В И В:

24.01.2020 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити, згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка була нарахована у 2012 році на виконання судового рішення у справі                   №2-а-1311/11 в сумі 33292,27 грн, та у 2013 році на виконання судового рішення у справі №2-а-1653/11 в сумі 12501,00 грн та виплачена у 2018 році; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку порушенням строків її виплати за період із листопада 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 33292,27 грн та 12501,00 грн.
Позов обґрунтовує тим, що 27.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю підстав для отримання суми компенсації. Вважає відмову протиправною, оскільки саме з вини відповідача рішення суду, які набрали законної сили у 2012 році, були фактично виконані лише 04.07.2018.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована позивачу згідно з постановами Рокитнівського районного суду Рівненської області від 31.03.2011 у справі №2-а-1311/11 та від 07.04.2011 у справі №2-а-1653/11. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з вересня 2010 року по червень 2018 року на суму пенсії 33292,27грн та 12501,00грн.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначив, що відсутні підстави для обчислення компенсації, оскільки на виконання судового рішення перерахунок пенсії позивача проведено у повному обсязі і пенсійний орган не є належним відповідачем у справі. Крім того, вважає пропущеними строки звернення до суду з позовною заявою. Вказує, що виплата коштів на підставі рішення суду носить разовий характер та не підпадає під дію Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» і така компенсація є видом цивільно-правової відповідальності. Поряд з цим, зазначає, що позивач не вправі самостійно проводити розрахунок компенсації і вимагати нарахування і виплату такої, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 31.03.2011 у справі №2-а-1311/11 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області щодо ненарахування у період з 11.09.2010 по 31.03.2011 ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, передбаченому п.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбаченому ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, передбаченому п.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбаченому ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 11.09.2010 по 31.03.2011, з урахуванням виплачених сум.
Вказане рішення набрало законної сили 16.02.2012.
Постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 07.04.2011 у справі №2-а-1653/11 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області щодо ненарахування та невиплати з 14.09.2010 по  07.04.2011 ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1  щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 14.09.2010 по 07.04.2011, з урахуванням виплачених сум доплати до пенсії та розміру мінімальної заробітної плати.
Постанова Рокитнівського районного суду Рівненської області від 07.04.2011 набрала законної сили 08.08.2012.
На виконання вказаних рішень суду відповідачем здійснено відповідний перерахунок пенсії у жовтні 2012 року та січні 2013 року, що підтверджується розпорядженнями від 25.10.2012 №117262 та від 17.05.2013 №117262, протоколами від 14.11.2012 та від 27.06.2013.
Фактичну виплату, нарахованих згідно з рішенням суду сум, проведено 04.07.2018, що підтверджується довідкою від 21.11.2019 №169, виданою Рівненським обласним управлінням АТ "Ощадбанк".
27.112019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Листом від 28.11.2019 №Т-1065/02.18 відповідач повідомив позивача про те, що нарахування та виплата сум пенсії за рішенням суду проведена без порушення умов та термінів такої виплати, а, відтак, підстави для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу в зв`язку з порушенням термінів їх виплати відсутні.            
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З приводу покликання апелянта на пропущення строків звернення до суду варто зауважити, що частинами першою, другою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із позовом до суду 24.01.2020, підставою звернення до суду стала відмова відповідача нарахувати та виплатити спірну компенсацію, отримана за результатами розгляду заяви позивача від 27.11.2019, що і є відправним моментом в обчисленні дати, з якої позивачу стало відомо про те, що компенсація втрати частини доходів не нараховувалася.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував його тим, що порушення строків виплати належної позивачу пенсії з вини відповідача зумовлює обов`язок пенсійного органу здійснити компенсацію позивачу втрати частини грошових доходів.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Строки виплати пенсії встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( Закон № 1058-ІV), відповідно до частини першої статті 47 якого пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Відтак, перерахована відповідачем на виконання рішень судів, які набрали законної сили, пенсія повинна була бути виплачена позивачу не пізніше 25 числа місяця, на який управлінням здійснено нарахування.
Разом з тим, судом встановлено, що виплата нарахованої позивачу пенсії була здійснена тільки у липні 2018 року.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (Порядок).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Зі змісту вказаних норм видно, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).
Відповідно до пункту 2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
У пункті 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 46 Закону №1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні приписів                  ст.1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16) та підтримана Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2018 року (справа № 653/3356/17), а відповідно до частити п`ятої статті 242 КАС України суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Тобто вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ.
Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі № 521/940/17.
Оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. 
А відтак, відмова ГУПФУ в Рівненській області у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, викладена у листі від 28.11.2019  є протиправною.
Разом з тим, обов`язок пенсійного органу щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (доходу) передбачений чинним законодавством, а тому протиправність дій щодо невиконання встановленого законом обов`язку не може бути видом цивільно-правової відповідальності та регулюватися нормами Цивільного кодексу України.
Покликання ГУ ПФУ в Рівненській області про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки виплати нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи, є безпідставними, оскільки казначейська служба у цьому випадку здійснює тільки виконання рішення суду шляхом списання коштів з рахунків пенсійного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Щодо покликання скаржника на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в межах спірних правовідносин позивач просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум пенсії, що врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, а не нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, а тому положення останньої до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.
Враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на одержання компенсації втрати частини доходів на підставі частини другої статті 46                                   Закону №1058-ІV та Закону № 2050-ІІІ, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                    П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі № 460/378/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	З. М. Матковська