Головуючий у І інстанції Яковлєва Л.В.
Провадження №22-ц/824/9961/2021                                                                 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                              
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
      05 жовтня 2021 року                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В.,  розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила  стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом Соснівського районного суду м. Черкаси за № 712/5865/19 від 02 квітня 2020 року, яка станом на 31 липня 2020 року становить 40 279 грн. 13 коп.; вирішити питання щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп.
 Обгрунтовуючи вимоги, посилалась на те, що постановою Черкаського апеляційного суду від 20 березня 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на період навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 26 квітня 2019 року і до закінчення навчання ОСОБА_1 , тобто до 30 вересня 2021 року, але не більше як до досягнення нею 23 річного віку.
За період з квітня 2019 року по 31 липня 2020 року у відповідача утворилась заборгованість зі сплати присуджених аліментів у розмірі 40 279 грн. 13 коп., які ОСОБА_2 , нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, добровільно не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за № 60964 від 17 серпня 2020 року.
Зважаючи на вказане та вимоги ст. 155, 196, 199, 200 СК України ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 40 279 грн. 13 коп., оскільки неустойка, яка нею обрахована у розмірі 85502 грн. 99 коп., має бути зменшена до суми заборгованості,  виходячи з положень ст. 196 СК України.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач через свого представника - адвоката Манзар Т.В. подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення її позову. Зокрема, посилалась на те, що відповідачем не подано до суду жодних доказів того, що заборгованість по аліментах виникла не з його вини. При цьому, у разі, якщо відповідач не погоджувався з розрахунком заборгованості за № 60964 ввід 17.08.2020 року, який виданий начальником відділу Бориспільського міськрайонного  відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) - Вовнянко В.В., він мав можливість оскаржити даний розрахунок у спосіб, передбачений законом.
Таким чином, оскільки сума пені за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2019 року по 31 липня 2020 року складає 85502 грн. 99 коп., а сума заборгованості по сплаті аліментів 40279 грн. 13 коп., то загальний розмір пені за невиконання аліментних зобов`язань, яка підлягає стягненню з відповідача, необхідно зменшити до суми заборгованості, виходячи з положень ч. 1 ст. 196 СК України. 
Крім цього, судом не взято до уваги пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих нормі сімейного Кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яким судам роз`яснено, що передбачене ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.
Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченою ч. 1 ст. 196 СК України, що суд повинен був врахувати при встановленні доведеності вини відповідача.
У відзиві на скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Попович В.М. заперечив проти її задоволення та просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (40 279 грн. 13 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 , та  є студенткою факультету соціальних і технічних наук Нижньосилезької вищої школи в місті Вроцлав, держава Польща, по напрямку журналістика і соціальна комунікація, навчання стаціонарне, першого ступеня. Період навчання 3 роки у період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2021 року.
Дані обставини встановлено судовими рішеннями у цивільній справі за № 712/5865/19 (провадження № 2/712/2828/19), що набрали законної сили 20 березня 2020 року. 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 березня 2020 року з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на період її навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 26 квітня 2019 року і до закінчення навчання, тобто до 30 вересня 2021 року, але не більше як до досягнення нею 23 річного віку. Дане судове рішення набрало законної сили 20 березня 2020 року.
На виконання вказаного рішення суду, 02 квітня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист у цивільній справі № 712/5865/19.
Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хорошої Н.В. від 05 травня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61960722 з виконання виконавчого листа № 712/5865/19 від 02 квітня 2020 року.
Також встановлено, що 28 травня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні за № 61960722, у зв`язку з чим звернуто стягнення на доходи у виді пенсії, що отримує ОСОБА_2 у Бориспільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України. 
Крім цього, зобов`язано проводити утримання в розмірі 50% заробітку (доходу) боржника до відрахування загальної суми заборгованості, яку нарахувати з 26 квітня 2019 року до заробітку (доходу) ОСОБА_2 . Після утримання заборгованості, проводити утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) боржника до закінчення навчання ОСОБА_1 , тобто до 30 вересня 2021 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.
Також встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності за 2 групою, загальне захворювання. Наведене підтверджується пенсійним посвідченням за № НОМЕР_1 , виданим 02 жовтня 2013 року Пенсійним фондом України.
Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача інших джерел доходу (заробітку).
Згідно листа ДВС № 60964 від 17 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № 61960722 наявна заборгованість за ОСОБА_2 у розмірі 34642 грн. 46 коп., яка утримується із пенсії боржника в розмірі 50% (в тому числі 1/6 поточних).
Крім того, згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментах за період з 26 квітня 2019 року по 30 серпня 2020 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість в розмірі 34642 грн. 46 коп. та надано сам розрахунок зведений у таблицю.
Судом встановлено, що в період за травень - червень 2019 року з боржника підлягали стягненню аліменти в розмірі 2495 грн. 00 коп. щомісяця, в період з липня по листопад 2019 року - в розмірі 2606 грн. 66 коп. щомісяця, в період з грудня 2019 року по серпень 2020 року - в розмірі 2730 грн. 00 коп. В серпні 2020 року боржником здійснено перший платіж в розмірі 8490 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості.
Станом на липень 2020 року борг у виконавчому провадженні № 61960722 становив 40279 грн. 13 коп.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заявлених нею вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
    Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
      За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
      Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
      У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
      Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
      Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
      При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.
      Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
      Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».
     Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
    Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню.
Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що боргу зі сплати аліментів на період з 26 квітня 2019 року (дата звернення до суду з позовом про стягнення аліментів) по 19 березня 2020 року (набуття постановою апеляційного суду законної сили) не було, через наявність судового спору та відсутність остаточного судового рішення у цивільній справі за № 712/5865/19.
При цьому, правильним є висновок суду про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах за період 19 березня 2020 року по 04 травня 2020 року - через непред`явлення в цей період виконавчого листа від 02 квітня 2020 року до виконання у відділ ДВС, та з 05 травня 2020 року по 27 травня 2020 року, оскільки лише 28 травня 2020 року на підставі постанови державного виконавця здійснено її нарахування.
Виходячи з положень вищевказаного закону та норм діючого цивільного законодавства, враховуючи недоведеність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за вказаний позивачем період, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність в справі підстав для нарахування неустойки (пені) на підставі ч. 1 ст. 196 СК України та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач рішення суду не виконує, оскільки з березня 2020 року до моменту подачі позову ним не здійснено жодних платежів на погашення заборгованості по аліментах, колегією суддів відхиляються, зважаючи на те, що такі доводи суперечать матеріалам справи та встановленим судом обставинам.
Так, відповідно до довідки-розрахунку, складеної Головним державним виконавцем Швед Р.І. (а.с.20), у серпні 2020 року боржником на користь ОСОБА_1 сплачено 8490 грн. 00 коп., що свідчить про виконання боржником свого обов`язку по сплаті аліментів та погашенню заборгованості, відповідно до розрахунку виконавця.  
Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.      
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.                   
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
                                                           ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
     Суддя-доповідач:
 
     Судді: