П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1/21	

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 12 квітня 2021 року

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У січня 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, про:
- визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачеві в поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7786,61  грн.;
- зобов`язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса подання про повернення Позивачеві суму сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 7786,61 грн. згідно квитанцій про сплату в ПАТ «Альфа Банк».
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що нею у зв`язку із купівлею квартири при реєстрації договору купівлі-продажу було сплачено збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% вартості майна в сумі 7786,61 грн. При цьому, оскільки вона придбала квартиру вперше, на її думку у неї виникли підставі для повернення сплаченого збору в розмірі 1 % від вартості придбаної квартири, згідно ч. 9 ст. 1 ЗУ «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування». Для цього вона звернулась із відповідною заявою до органу ПФУ. Однак, відповідач листом від 29.12.2020р. відмовив у повернення сплачених коштів. Таку відмову позивачка вважає необґрунтованою, оскільки на її думку відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину позивачу, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами. Зважаючи на порушення своїх прав та інтересів, позивач звернувся до суду за захистом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду Україну в Одеській області щодо не складення подання до Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса про повернення ОСОБА_1 , помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 7786 (сім тисяч сімсот вісімдесят шість) гривень 61 копійки.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса подання про повернення ОСОБА_1 , з державного бюджету помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 7786 (сім тисяч сімсот вісімдесят шість) гривень 61 копійки.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування скарги вказано, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а відповідне подання до органу Державної казначейської служби в свою чергу може бути сформовано лише за наявності документального підтвердження компетентного органу, який би володів інформацією щодо прав на нерухоме майно. Що стосується даних, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, апелянт вказує, що зазначений реєстр містить інформацію лише про зареєстровані після 01.01.2013р. речові права, а тому не є повним реєстром щодо прав на нерухоме майно. До того ж, заявниками не надано ані відповідачу, ані суду першої інстанції - доказів на підтвердження сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на суму 7786,61 грн. ОСОБА_1 або ОСОБА_2 . Так, в матеріалах справи відсутня відповідна квитанція. Відсутні також й відомості про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Таким чином, апелянт вважає відсутніми підстави для направлення відповідного подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 7786,61 грн.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції було встановлено наступне:
05 липня 2018 року ОСОБА_1 придбано однокімнатну (квартиру/ будинок), що розташовується за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1597731051101 (а.с. 9-16).
Одночасно з купівлею вказаного житла Позивачкою сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості відповідного нерухомого майна, що становить 7786,61 грн.
16 грудня 2020 року Позивачка звернулась до Відповідача з вимогою щодо повернення надмірно сплачених коштів в сумі 7786,61 грн на підставі того, що нею відповідне житло придбано вперше (а.с. 8).
29.12.2020 р. листом ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено у поверненні коштів. В обґрунтування зазначено, що повернення сплачених нею коштів є неможливим у зв`язку з відсутністю механізму та інформації щодо осіб, які придбавають житло вперше (а.с. 7).
Вважаючи протиправними дії щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири, позивачка звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилаючись на правові позиції Верховного Суду викладені у справах за аналогічними спірними правовідносинами, виходив з того, що сплачений позивачкою збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості в сумі 7786,61 грн. підлягає поверненню, оскільки, відповідно до п.9 ч. 1 ст. 1 Закону №400/97-ВР, позивачка не є платником зазначеного збору.
Також, враховуючи те, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 9 статті 1 даного Закону платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані у Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740.
Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (чинного станом на час придбання нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме – 05.07.2018р.), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Тобто, вказаними нормами визначено, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки: 1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла; 2) громадяни, які придбавають житло вперше.
Пункт 15-3 Порядку передбачає, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір. Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Проаналізувавши зазначені вище норми Закону та Порядку чинного на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що громадяни, які придбавають нерухоме майно, зокрема квартиру за договором купівлі-продажу вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, тобто звільнені від його сплати в розмірі 1 % від вартості нерухомого майна (квартири), зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.
Отже, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, за винятком громадян, які придбавають житло вперше.
Колегією суддів з матеріалів даної справи встановлено, що згідно наявного у справі договору купівлі-продажу № КПИП-085501 від 05.07.2008р., укладеного між ТОВ «Стікон» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) - в порядку та на умовах цього договору, норм Цивільного кодексу України, які визначають загальні положення договору купівлі-продажу, продавець продає, а покупець купує майнові права на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10-16).
Згідно п.1.2 цього Договору, право власності майнових прав на об`єкт нерухомості переходить до покупця після прийняття об`єкта капітального будівництва в експлуатацію по акту прийому-передачі та після внесення вартості, вказаної у п. 2.1 в повному обсязі.
Як визначено п. 1.4 цього Договору, укладення даного Договору, та в подальшому виконання сторонами всіх зобов`язань по договору, являється підставою для державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно за покупцем на об`єкт нерухомості, з видачею йому Виписки із Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно.
Вартість майнових прав на об`єкт нерухомості визначена сторонами в розмірі 778661,00 грн. (п. 2.1 Договору)
Дійсно, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №130761547, сформованого 13.07.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є лише відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 , придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2018р. № КПИП-085501. Що може свідчити про придбання житла вперше.
Водночас, колегією суддів також встановлено, що у підтвердження оплати вартості об`єкту нерухомості у розмірі 778661,00 грн. позивачем до матеріалів справи надано лише квитанції ПАТ «Альфа Банк» від 06.07.2018р., якими доведено сплату у розмірі 778661,00 грн., що відповідає визначеній у п. 2.1 Договору купівлі-продажу вартості квартири.
Між тим, доказів сплати 1% збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 7786,61 грн. жодним належним та достовірним доказом не підтверджено.
У зв`язку із цим, апеляційний суд вважає, що ухвалюючи судове рішення у цій справі, суд першої інстанції помилково зазначив, що одночасно з купівлею житла Позивачкою сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості цього житла.
До того ж, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу й на ту обставину, що позивачкою не підтверджено факту здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 05.07.2018р. №КПИП-085501.
Разом з цим, як вже було зазначено вище, п. 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, сплата 1% збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є передумовою для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, відмовляючи позивачу в поверненні сплаченого збору з операції придбання нерухомого майна, пенсійний орган в листі від 16.12.2020р. № б/н, звертав увагу заявника на те, що ним не надано жодного підтвердження, зокрема сплати Збору у розмірі 1% від вартості житла та придбання житла вперше (а.с.7).
З приводу посилання на не доведення придбання житла вперше колегія суддів зазначає, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла.
Відсутність же в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, а тому саме органи Пенсійного фонду України зобов`язані довести, що конкретні особи - придбавають житло не вперше, на що вірно звернув увагу суд попередньої інстанції.
Водночас, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивачкою у підтвердження здійснення фактичної сплати збору у розмірі 1% від вартості придбаного об`єкта нерухомого майна не надано жодного документального доказу.
В свою чергу за умови відсутності документу, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна (платіжне доручення платника збору, квитанція про сплату збору, тощо), унеможливлює звернення органу ПФУ з відповідним поданням про повернення такого збору.
Так, ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Мінфіну від 03.09.2013 № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Отже, законодавством визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає наявність подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України.
Таким чином, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна, сплачений помилково за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж, сплачений при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, підлягають поверненню.
Дослідивши Додаток 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (пункт 5 розділу I), апеляційний суд наголошує, що форма бланку Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, передбачена цим додатком, в тому числі містить припис щодо зазначення - документу на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету, дата та номер.
З наведеного слідує висновок, що є необхідним наявність документ, який доводить перерахування коштів – збору у розмірі 1% від вартості придбаного житла, до відповідного бюджету. Без такого документу неможливим є складення та направлення органом ПФУ Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету.
Тож, колегія суддів вважає, що звертаючись до суду з вказаним позовом, зважаючи на його підстави та предмет, позивачка мала надати суду не лише документ, який давав би суду відповідні правові підстави для встановлення того, що позивач дійсно придбавала квартиру вперше, з огляду на що, не мала сплачувати вказаний збір, а також й платіжний документ у підтвердження сплати такого збору у відповідному розмірі.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, апеляційний суд вважає ґрунтовними доводи апеляційної скарги, оскільки з огляду на відсутність відповідного підтверджуючого документу про фактичне здійснення сплати позивачем Збору у розмірі 1% від вартості житла, відсутність відомостей про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу для встановлення обставини сплати позивачем Збору 1%, позовні вимоги є необґрунтованими.
Отже, підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вказаним вимогам рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2021р. у справі №420/1/21 не відповідає.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
В силу вимог ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Враховуючи все викладене вище, оскільки суд першої інстанції неправильно та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування судового рішення з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 420/1/21- скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.