УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №290/61/21 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на рішення Романівського районного суду Житомирської області, ухвалене 13 травня 2021 року суддею Ковальчуком М.В. у смт. Романові, 
у справі №290/61/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 03 жовтня 2016 року просило стягнути з останнього заборгованість станом на 22 листопада 2020 року, в сумі 47596,59 грн, з яких: 33379,58 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14217,01 грн -заборгованість за простроченими процентами та судові витрати.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову Банка.
В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким позовні вимоги Банка задовольнити та вирішити питання розподілу судових витрат. 
На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позичальник підписавши анкету-заяву, ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, активував картку, користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість та звертався щодо перевипуску кредитної карти, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору та погодження його умов. Вказані обставини підтверджуються наданими до позовної заяви доказами, у тому числі: розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідками про зміну умов кредитування та про видані картки. Тому, вважає, що суд безпідставно звільнив відповідача від обов`язку повернути фактично отримані кошти, заборгованість за простроченими процентами. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с. 13). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 відповідачу встановлений максимальний кредитний ліміт з 17 липня 2017 року 25000 грн. З 04 грудня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0.00 грн (а.с.11). Строк дії картки до 30 квітня 2020 року (а.с. 12).
Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а підписана ним анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором від 03 жовтня 2016 року станом на 22 листопада 2020 року складає 47596,59 грн, з яких: 33379,58 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14217,01 грн - заборгованість за простроченими процентами.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та того, що при укладенні договору з відповідачем Банком не дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 03 жовтня 2016 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом. 
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 жовтня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Тому, з огляду на відсутність підпису ОСОБА_1 в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили умови надання кредиту, зокрема у письмовому вигляді погодили ціну договору, яка встановлена у вигляді процентів за користування кредитом.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Колегія суддів не приймає до уваги посилання у апеляційній скарзі на ст. 1048 ЦК України, оскільки зазначена правова норма не була підставою позову, позивач просив стягнути проценти, передбачені Умовами та Тарифами Банка.
Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту. 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Матеріали справи не містять, а позивач не довів наявність простроченої заборгованості за тілом кредиту. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 здійснено проплати, які перевищують суму отриманих кредитних коштів та суму кредитного ліміту (а.с. 8-10, 78-80). 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

 Повний текст постанови складений 08 листопада 2021 року.