ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7350/21 Справа № 198/148/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маренич С. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – судді Деркач Н.М.
суддів – Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря — Усик А.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Юр”ївського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Юр`ївської селищної ради Павлоградського (колишнього Юр`ївського) району Дніпропетровської області, селищного голови Буряк Івана Олександровича про поновлення на роботі, -
В С Т А Н О В И В:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Юр`ївської селищної ради Павлоградського (колишнього Юр`ївського) району Дніпропетровської області, селищного голови Буряк Івана Олександровича про поновлення на роботі, згідно якої просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження № 133-К від 05.04.2021 року селищного голови Юр`ївської селищної ради Буряк І.О.; поновити позивача на посаді директора КП »Житлово - комунальне господарство» Варварівської сільської ради з 05.04.2021 року; стягнути з відповідача - Юр`ївської селищної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 року по час розгляду справи та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.
Ухвалою Юр”ївського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована зокрема тим, що за вимогу про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу позивач не повинен сплачувати судовий збір, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для залишення позову без руху та в подальшому його повернення.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, повертаючи позовну заяву, районний суд обґрунтовано виходив з того, що в ухвалі про залишення позову без руху зауважував до відома позивача, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати, а відтак пільги щодо сплати судового збору, передбачені пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України »Про судовий збір», не поширюються на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Натомість, позивач вказані вимоги не виконав, судовий збір не сплатив та відповідну квитанцію до суду не надав, при цьому у наданій до суду позовній заяві в уточненій редакції від 25.05.2021 року позивач категорично стверджував, що не повинен сплачувати судовий збір (ас.35). Будь-яких документів, що свідчать про можливість звільнення позивача від сплати судового збору останній до суду не надав.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті з Інструкції. 
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. 
За частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. 
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною або компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто не входить до структури заробітної плати.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/451876.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується. 
Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є позовними вимогами майнового характеру, які підлягають грошовій оцінці, за вказані вимоги слід сплатити судовий збір, відповідно до пункту 1,1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", а саме 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Таким чином, процесуальний закон зобов`язує позивача, який заявляє позовні вимоги майнового характеру, зазначити обґрунтований розрахунок таких вимог, та вказати ціну позову, що визначається сумою, яку позивач просить стягнути. 
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві не вказано ціни позову, не зазначено ні розміру, ні обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який позивач простить стягнути з відповідачів. 
В той же час, незазначення судом в ухвалі про залишення позову без руху точної суми судового збору зумовлене відсутністю у суду будь-яких відомостей щодо ціни позову або ж інформації про розмір заробітної плати позивача, обґрунтованого розрахунку позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Самостійне ж обчислення судом ціни позову та суми, що підлягає стягненню, призвело б до визначення судом предмету спору, що суперечить засадам цивільного судочинства. 
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною або компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто не входить до структури заробітної плати, а тому підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог процесуального закону або неправильної оцінки досліджених у справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Юр”ївського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року про повернення позовної заяви  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий                           Н.М. Деркач
Судді М.М. Пищида
І.Ю. Ткаченко