Номер провадження: 22-ц/813/2942/21 
Номер справи місцевого суду: 522/2398/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Одеська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації № 2920 від 08.09.2004 року, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
07.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації №2920 від 08.09.2004 року, визнання незаконним та скасування ордеру на житлове приміщення, виселення та зобов`язання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради постановити нове розпорядження та видати новий ордер на зайняття житлового приміщення. 
Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 08.09.2004 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження «Про прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» за №62920., яким було постановлено видати ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на дві особи ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 . На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 06.10.2004 року було отримано ордер №6740 серії ПР на зазначену квартиру. У розділі про склад сім`ї, оспорюваного ордеру зазначався лише один з синів відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Даних про позивача – ОСОБА_3 в ордері вказано не було. Таким чином, до ордеру на квартиру було включено лише дві особи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З таким розпорядженням Приморської районної адміністрації та ордером, який був виданий на його підставі, позивач не погодився, вважав це порушенням своїх прав на житло, як члена родини ОСОБА_4 та звернувся до суду із відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано ордер на житлове приміщення № 6740 серії ПР на заняття житлового приміщення: квартири АДРЕСА_2 . 
Зобов`язано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради видати новий ордер на зайняття житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 на родину у складі трьох чоловік: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . 
У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарги
Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подали відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якій з посиланням на порушення норм процесуального права, неправильне застосування матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 обґрунтовують тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в порушенні приписів ст.122 ЦПК України (станом на лютий 2017 року) позовна заява була подана особою, яка не мала цивільної процесуальної дієздатності, з недотриманням приписів ст.118, 119 ЦПК України, без залучення співвідповідачів, права яких порушуються при розгляді справи. 
Крім того апелянти зазначають, що суд першої інстанції не встановив дійсний характер правовідносин сторін, те, що право на проживання відповідачів у спірній квартирі виникло з підстав, визначених законодавством та згідно рішення виконкому Одеської міської ради від 20.12.2002 року №519 і, як наслідок, не застосував закон, який підлягає застосуванню: а саме ст. 59, 112, 117 Житлового кодексу УРСР. 
Також ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звертають увагу на те, що відповідачі у справі раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, та у відповідності до ст.117 Житлового кодексу УРСР, позивач зобов`язаний забезпечити їх житлом, незважаючи не визнання ордера на спірне житло недійсним. Окрім того апелянти зазначають, що відповідно до ст.59 Житлового кодексу України, вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі, однак позивач звернувся до суду через 13 років з дня його видачі, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню також за строками звернення до суду. 
Також апелянти зазначають, що суд не надав належної оцінки доказам, що є в матеріалах справи, які підтверджують право відселення з аварійної квартири позивача та відповідачів без зазначення адреси відселення. Крім того апелянти стверджують, що суд першої інстанції не перевіривши підстав надання ордеру на спірну квартиру, взяв на себе повноваження органу місцевого самоврядування, зобов`язавши надати новий ордер, при цьому, не звернув уваги, що згідно ст.59 Житлового кодексу України визначено, що ордер може бути виданий лише на вільне приміщення.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду 16 жовтня 2018 року апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду від 23 серпня 2018 року.
Ухвалою Апеляційного суду від 12.11.2018 року під головуванням судді Сєвєрової Є.С. апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Одеська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації № 2920 від 08.09.2004 року було залишено без руху.
Ухвалою Апеляційного суду від 05.12.2018 року у справі - було відкрито.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 року у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, головуючого: Сєвєрової Є.С., суддів Вадовської Л.М. та Ващенко Л.Г. справу призначено до розгляду.
Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно – територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
В порядку ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019 року.
Згідно до ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Кравець Ю.І. – головуючий суддя, судді – Журавльов О.Г., Комлева О.С. що є підставою для прийняття справи до провадження, а також призначення її до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.03.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Одеська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації № 2920 від 08.09.2004 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08.11.2019 року на виконання п. 1.4. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року зі змінами від 23.10.2019 року та рішенням ВРП "Про переведення суддів апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. до Одеського апеляційного суду" від 15.10.2019 року № 2739/0/15-19, рішенням ВРП "Про переведення суддів апеляційного суду Одеської області Князюка О.В. до Одеського апеляційного суду" від 15.10.2019 року № 2733/0/15-19року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, О. Г. Журавльова.
Розпорядженням № 5945 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Таварткіладзе О. М. та Заїкіна А. П.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2020 року справу було прийнято до провадження судді Князюка О.В. та призначено до розгляду. 
Розгляд справи неодноразово відкладався за заявою сторін.
16 вересня 2021 року в судове засідання з`явилися, представник позивача – ОСОБА_5 який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Представник апелянта – адвокат Лисецька О.О. апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити в повному обсязі.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надавали, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 519 від 20 грудня 2002 року «Про внесення доповнень до списків сімей, які потребують позачергового надання жилих приміщень у зв`язку із виселенням з квартир та споруд, що загрожують обвалом, затверджених п. 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 червня 2000 року за № 329» сім`ю ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 особи, що були зареєстровані (прописані) в кв. АДРЕСА_3 , включено до таких списків.
Відповідно до довідок та виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку від червня 2003 року та 2004 року в кв. АДРЕСА_3 прописані 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Виконавчим комітетом Одеської міської ради виділена Приморській районній адміністрації двокімнатна квартира АДРЕСА_4 , для відселення ОСОБА_1 згідно з рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 20 грудня 2002 року № 519 (доповнення до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 червня 2000 року № 329), відповідно до якого ОСОБА_1 із сім`єю із 3 осіб підлягає відселенню з аварійного житлового будинку по АДРЕСА_5 , що підтверджується листом № 03-02/8 від 29 квітня 2004 року.
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міськради від 08 вересня 2004 року № 2920 «Про прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» вирішено видати ОСОБА_1 ордер № 6740 серії ПР на жиле приміщення: двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 лише на дві особи – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 4 Житлового кодексу Української РСР (далі – ЖК Української РСР) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.
Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).
До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.
До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Статтею 31 ЖК Української РСР закріплено право громадян на одержання жилого приміщення та зазначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За приписами статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine, заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом як першої так і апеляційної інстанції розпорядженням Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.10.2002 року № 1012 «Про позачергове відселення на постійне проживання сім`ї ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 » встановлено, що рішенням виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 698 від 20.12.1985 року будинок АДРЕСА_5 визнано аварійним. Крім того, зазначеним розпорядженням:
(1) визнано непридатною для проживання квартиру АДРЕСА_3 ;
(2) запропоновано Одеському міськвиконкому визнати фонди та виділити ліміти для позачергового відселення мешканців квартир АДРЕСА_3 ;
(3) ЖЕО Центрального району міста Одеси надано вказівку забезпечити безпечне проживання мешканців квартири АДРЕСА_3 .
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 519 від 20.12.2002 року «Про внесення доповнень до списків сімей, які потребують позачергового надання жилих приміщень у зв`язку із виселенням з квартир та споруд, що загрожують обвалом, затверджених п. 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.06.2000р. за №329»:
(1) затверджено розпорядження Центральної райадміністрації від 15.10.2002 року за № 1012 «Про позачергове відселення на постійне місце проживання сім`ї ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 ;
(2) включено сім`ю ОСОБА_1 , що прописані у квартирі АДРЕСА_3 , до списків сімей, які потребують позачергового надання жилих приміщень у зв`язку із виселенням з квартир та споруд, що загрожують обвалом у м. Одесі, затверджених п. 1. рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.06.2000 року за № 329;
(3) надано вказівку Управлінню з питань розподілу та реалізації житла виділити житлову площу для надання сім`ї ОСОБА_6 , яка підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_3 .
Листом виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.04.2004 року № 03- 02/8 повідомлено Приморську районну адміністрацію про згоду Одеського міського голови від 21.2004 року на відселення ОСОБА_6 , згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.12.2002 року № 519 Приморській районній адміністрації виділити двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 .
Згідно Наряду Приморської районної адміністрації за № 37 від 13 травня 2004 року виділена житлова площа для відселення з аварійного будинку АДРЕСА_5 згідно рішення виконкому № 519 від 20.12.2002 року та листа № 03-02/8 від 29.04.2004 року квартиру АДРЕСА_8 .
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач своїм відзивом підтверджує позицію позивача, про те, що у аварійній квартирі по АДРЕСА_5 проживала вона разом із своїми двома синами.
У випадку, якщо б позивач ОСОБА_3 відмовився від переїзду із аварійної квартири до нової, то він би був знятий із квартирної черги. В той же час відповідач ОСОБА_1 , додала до своїх заперечень копію листа Приморської районної адміністрації від 06.11.2017 року, в якому зазначено, що позивачу ОСОБА_3 буде надана житлова площа та він і досі продовжує стояти на квартирній черзі.
Ордер на житлове приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень (частина перша статті 59 ЖК Української РСР).
Таким чином, внесені дані до ордеру № 6740 серії ПР на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_9 зроблені відповідачкою ОСОБА_1 протиправно, без погодження із своїм сином, а відтак ордер на дану квартиру повинен бути визнаний недійсним та скасований.

Застосування строків позовної давності.
Апеляційний суд відхиляє посилання апелянт щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності з огляду на те, що апелянт брав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, проте жодних заяв та клопотань щодо застосування строків позовної давності ним заявлено не було.

Позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування розпорядження від 08.09.2004 року Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» за № 62920 підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
08.09.2004 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради видано Розпорядження «Про прийняття на квартирний обілк та надання житлової площі громадянам» за № 62920. Даним розпорядженням Приморською районною адміністрацією було постановлено видати ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на дві особи – ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 .
В ході розгляду справи, судом встановлено, що оскаржуване рішення стосується прав та інтересів ОСОБА_3 , тому підлягає скасуванню в частині прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам та ордеру № 6740 серії ПР на заняття житлового приміщення: квартири АДРЕСА_2 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради видати новий ордер на зайняття житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 на родину у складі трьох чоловік: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відносяться до дискреційних повноважень районної адміністрації.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження   № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.
Тобто суд не може зобов`язувати орган державної влади вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.
Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині виселення відповідачів із вказаної квартири, оскільки вони її отримали у зв`язку із розпорядженням Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.10.2002 року № 1012 «Про позачергове відселення на постійне проживання сім`ї ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 », тобто правомірно та на сьогоднішній день у даній квартирі проживають члени родини ОСОБА_2 , які не були залучені до участі у цій справі, однак мають право проживати у спірній квартирі за відсутності заперечень з боку відповідачів та з урахуванням пояснень представника позивача.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарги слід задовольнити частково.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року – скасувати
Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Одеська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження – задовольнити частково.
Скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації №2920 від 08 вересня 2004 року в частині прийняття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам та ордеру № 6740 серії ПР на заняття житлового приміщення: квартири АДРЕСА_2 .
Визнати недійсним ордер на житлове приміщення ;6740 серії ПР на заняття житлового приміщення: квартири АДРЕСА_2 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення буде складено 27.09.2021 року.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін
О.М. Таварткіладзе