ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року	Львів	Справа № 260/2783/20 пров. № А/857/13753/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Глушка І.В., Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Скраль Т.В. о 15 год. 41 хв. у м. Ужгород, повне судове рішення складено 07червня 2021 року) у справі № 260/2783/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії, стягнути заборгованість,

                                                           ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , при звільненні зі служби та зобов`язати виплатити заборгованість в сумі 153500 грн 25 коп.; 
стягнути заборгованість у зв`язку з простроченням належних ОСОБА_1 сум, згідно статті 117 КЗпП за 55 днів в сумі 24358 грн 50 коп.; 
зобов`язати ГУ ДФС в Закарпатській області встановити премію в розмірі 20% та компенсувати виплату в сумі 7549 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що Головним управлінням ДФС в Закарпатській області, при звільненні позивача, було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 154483 грн 43 коп. тобто в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний з 21 повних календарних років служби врахувавши: оклад 7190 грн, надбавку за вислугу років 3901, 50 грн, оклад за військовим (спеціальним) званням 1480, 00 грн, місячну премію у липні 719 грн, що склало (13290,50 грн), у зв`язку з чим загальна виплата склала 139550, 25 грн (13290,50 грн. х 21 років х 50%=139550, 25 грн) та грошову компенсацію за відпустку за 38 днів. Однак, при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, до складу місячного грошового забезпечення відповідачем не було включено всіх виплат які нараховувались позивачу, у зв`язку з чим виплачена сума одноразової грошової допомоги не відповідає реальній, яку мав отримати позивач. Також позивачем було штучно та безпідставно урізано розмір преміювання позивача за останній робочий місяць, що суттєво вплинуло на розрахунок грошового забезпечення і як наслідок на всю суму грошової виплати. Окрім цього, відповідач не здійснив фактичний розрахунок у день звільнення, чим також завдав збитків позивачеві, які мають бути відшкодовані відповідачем.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління ДФС у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні зі служби із включенням допомоги на оздоровлення та нарахувань по відпустці з 01.07.2020 по 03.07.2020, з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано вимоги  пункту 3 Порядку № 616 в частині не врахування  всіх отриманих  позивачем складових до грошового забезпечення, де зокрема, не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 13290 грн та 1329, 05 грн нарахувань по відпустці з 01.07.2020 по 03.07.2020. 
При цьому, суд вважав за доцільне зазначити, що не можуть бути задоволена позовна вимога про стягнення з відповідача відповідної суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні зі служби, оскільки саме ГУ ДФС в Закарпатській області зобов`язаний здійснювати нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, а вказані дії є дискреційними та не належать до компетенції адміністративного суду. Відтак, дійшов висновку вимога про стягнення ненарахованої суми є передчасною, а належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача має бути зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму допомоги.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти  в цій частині нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано положення Порядку № 616, відповідно до якого грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається зокрема з: одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань; допомоги на оздоровлення. Таким чином вважає, що до складу місячного грошового забезпечення не входять одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 04.08.2020 наказом Голови комісії з реорганізації - заступником начальника Головного управління ДФС в Закарпатській області Вербицьким Ігорем Станіславовичем звільнено   ОСОБА_1 з податкової міліції ДФС у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 підпунктом «г» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого постановою КМУ РСР від 29.07.1991 № 114.
Даним наказом встановлено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також грошову компенсацію за 4 доби невикористаної чергової відпустки за 2018 рік, 11 діб невикористаної чергової відпустки за 2019 рік і 23 доби невикористаної чергової відпустки за 2020 рік. 
Відповідно до довідки Головним управлінням ДФС в Закарпатській області від 01.12.2020 № 153/07-16-05-02-09 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у серпні – 154483, грн, премію у вересні – 57, 10 грн (а.с. 72).
Не погодившись із діями відповідача, оскільки при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, до складу місячного грошового забезпечення відповідачем не включено всіх виплат, які нараховувались позивачу, безпідставно урізано розмір преміювання позивача за останній робочий місяць, не здійснено фактичний розрахунок у день звільнення, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Так суд першої інстанції правильно виходив з того, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регулюється, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі – Порядок № 393) Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі- Порядок №393), згідно з яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за віком, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У свою чергу, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу податкової міліції здійснюється в порядку, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 № 616 (далі - Порядок №616).
Відповідно до Розділу 1 пункту 3 Порядку № 616 грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; 4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.
Базою нарахування ЄСВ є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР.
Згідно з пп. 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 р. № 5, суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством, входять до фонду оплати праці у складі фонду додаткової заробітної плати. 
Відтак сума відпускної компенсації є базою для нарахування ЄСВ. Таким чином, сума компенсації за невикористану відпустку включається до розрахунку середньої зарплати, а в даному випадку до грошового забезпечення при звільненні.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про відпустки» при звільненні незалежно від підстав працівникові повинна бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічних відпусток.
Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704)визначено право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, що визначено підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704. 
За такого правового врегулювання та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не було дотримано вимоги  пункту 3 Порядку № 616 в частині не врахування  всіх отриманих  позивачем складових до грошового забезпечення, де зокрема, не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 13290 грн та 1329,05 грн. нарахувань по відпустці з 01.07.2020 року по 03.07.2020. 
Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача має бути зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму допомоги.
Крім цього колегія суддів вважає доречними доводи позивача викладені у відзиві до апеляційної скарги, що суд першої інстанції розглядав справу через призму Постанови № 704, Закону України «Про оплату праці», Порядку № 616, Постанови № 393 та Закону України «Про відпустки», а тому є недоведеними доводи апелянта.
Конституційний Суд України, який неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 20.03.2002 № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 17.03.2004 № 7-рп/2004 вказав, що визначений законами України відповідно до положень ст. 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 260/2783/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року