П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1853/21	

                                                     Головуючий І інстанції Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 06.04.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
10.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески у розмірі 4888,83 грн. при призначенні йому пенсії за віком;
- скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 22.01.2021р. №3 «Про утримання надміру виплачених сум пенсій»;
- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату йому пенсії за віком з 30.11.2020р. із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 3 (три) роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком у розмірі 7763,17 грн. з урахуванням вже отриманих сум пенсії. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач з 13.12.2002р. отримував пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та 30.11.2020р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням від 22.01.2021р. №155250009813 позивачу призначено пенсію за віком у розмірі 11032,15 грн., враховуючи розрахунок заробітку для призначення пенсії із застосуванням середнього заробітку за 2014-2016р.р. у сумі - 3764,40 грн. проіндексованого на коефіцієнт - 1,2987. Окрім того, 22.01.2021р. ГУ ПФУ в Одеській області було прийнято рішення №3 «Про утримання надміру виплачених сум пенсій», що, на думку позивача, є протиправним та порушує його право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.
Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року (ухваленим          в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області «Про утримання надміру виплачених сум пенсій» від 22.01.2021р. №3. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 09.04.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2021р. в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.
15.04.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою відповідача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2021р. вказану вище апеляційну скаргу було залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021р. відкрито апеляційні провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
08.06.2021р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційні скарги, у якому відповідач заперечував щодо їх задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у них доводах та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів доходить висновку про наявність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З 06.11.2002р. по 30.11.2020р. позивач отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
30.11.2020р. позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
22.01.2021р. ГУ ПФУ в Одеській області було прийнято рішення №3 про утримання надміру виплачених сум пенсій з позивача.
25.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із письмовою заявою про проведення розрахунку пенсії із урахуванням середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески згідно з ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тобто за 2017-2019р.р.
08.02.2021р. відповідач своїм листом №1576-1102/3-02/8-1500/21 повідомив позивача про те, що розмір пенсії визначається в залежності від набутого стажу, заробітку, з якого були сплачені страхові внески та року виходу на пенсію. При розрахунку пенсії застосовано показник заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні за 2017-2019р.р., підвищеного з 01.03.2019р. на 17% та з 01.05.2020р. - на 11%. Таким чином, підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 3 (три) роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, відсутні, оскільки позивачу раніше призначалась пенсія за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог та, відповідно, із неправомірності спірного рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 22.01.2021р. №3 «Про утримання надміру виплачених сум пенсій». 

При цьому, враховуючи, що пенсіонер має право вибрати метод обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії, в тому числі і з урахуванням заробітної плати, яку він отримував до моменту перерахунку пенсії, проте не має права вимагати застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за перерахунком пенсії, суд 1-ї інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган обґрунтовано відмовив позивачу у здійсненні розрахунку та виплати йому пенсії за віком з 30.11.2020р. із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні    в них докази, не може погодитися із висновками, наведеними судом першої інстанції, та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим же Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у т.ч. каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У відповідності до ст.10 Закону №1058-IV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Тобто, положеннями Закону №1058-ІV визначено такі пенсійні виплати, як пенсію за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та врегульовано переведення між цими видами пенсії.
Отже, законодавцем визначено чіткий перелік видів пенсії, що призначаються відповідно до Закону №1058-ІV.
Як визначено ч.ч.1,2 ст.40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000р. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01.01.2016р., для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К),    де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;  Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 3 (три) календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 01.01.2018р. по 31.12.2018р., заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017р.р.; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною 1 ст.45 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що ч.3 ст.45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.05.2019р. у справі №314/272/17, від 31.03.2020р. у справі №348/1296/17 та від 01.03.2021р. у справі №488/1409/16-а.
Так, оскільки наявними в матеріалах даної справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 з 06.11.2002р. перебував на обліку у Територіальному управлінні Пенсійного фонду України та до 30.11.2020р. отримував пенсію за вислугу років, як військовослужбовець, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а вже з 30.11.2020р. йому призначено пенсію за віком відповідно Закону №1058-ІV, колегія суддів наголошує, що у даному випадку при зверненні позивача до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком мало місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переходу з одного виду пенсії на інший на підставі Закону №1058-ІV.
Отже, за призначенням пенсії за віком відповідно Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 30.11.2020р., тобто переведення з одного на інший вид пенсії у межах одного Закону відсутнє.
Жодного спростування встановлених обставин відповідачем під час розгляду справи наведено не було та відповідних доказів не надано.
Судова колегія також вважає за доцільне зазначити про те, що Верховний Суд України у своїй постанові від 29.11.2016р. у справі № 133/476/15-а висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до одного Закону, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону № 1058-ІV.
Таким чином, у випадку, коли особі було призначено пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом №1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим Законом, ніж пенсія яка до цього була призначена позивачу.
Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2018р. у справі №876/5312/17, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
До того ж, аналогічних правових позицій дійшов Верховний Суд у постановах від 14.09.2018р. у справі №127/18159/17 та від 26.03.2019р. у справі № 335/13242/16-а.
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданих правових висновків Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що права позивача у спірних відносинах порушені діями пенсійного органу щодо застосування при обчисленні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески у сумі 4888,83 грн., тобто усереднений показник середньої заробітної плати за 2014-2016р.р. - 3764,40 грн, збільшений з 01.03.2019р. на 17%, з 01.05.2020р. на 11%.
З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки викладеним вище обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень на час заявленого позову.
Отже, доводи апеляційної скарги є суттєвими та свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж  Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне частково скасувати рішення суду першої інстанції (в частині відмови у задоволенні позовних вимог) та прийняти нове у відповідній частині - про задоволення позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.04.2021р. не було та не є предметом апеляційного оскарження.
Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка        у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» враховується для обчислення пенсії у розмірі 4888,83 грн.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 3 (три) календарних роки (2017-2019р.р.), що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії, починаючи з 30 листопада 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 29.11.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко