УХВАЛА

30 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  904/2226/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,  
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
позивача - Васіна Д. Є., 
відповідачів - Дусановський С. К., Ковальчук Н. В., Субота О. В., 
третьої особи - не з`явилися, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпровської міської ради 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 (судді: Корсак В. А. - головуючий, Євсіков О. О., Попікова О. В.) у справі
за позовом Дніпровської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" та Міністерства юстиції України,
третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради м. Дніпра,
про визнання незаконними і скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності,
ВСТАНОВИВ:
1. У квітні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" (далі - ТОВ  "Караван-Дніпропетровськ") та департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі - Міністерство юстиції України), за участі третьої особи - департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (з урахуванням заяви про уточнення до позовної заяви від 18.05.2020) про:
-  визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г. М. від 27.05.2015 (індексний номер 21628642) про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на незавершене будівництво за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район), буд. 33-Р, з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 645848212101);
- скасування запису про державну реєстрацію права власності № 9825503, дата та час державної реєстрації: 20.05.2015 15:21:20, на об`єкт: незавершене будівництво, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 645848212101, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район),                       буд. 33-Р, що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:03:054:0020.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для проведення державної реєстрації не було подано документів, достатніх для державної реєстрації права власності та інших речових прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того, приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", державний реєстратор, не маючи законних підстав (розпорядження міського голови про присвоєння об`єкту поштової адреси), самостійно визначив об`єкту поштову адресу.  
Дніпровська міська рада з посиланням на положення статей 319, 321 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, обґрунтовуючи порушення її прав, зазначала, що наявність запису від 20.05.2015 № 9825503, внесеного на підставі запису від 27.05.2015, індексний номер 21628642, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: незавершене будівництво (реєстраційний номер 645848212101) за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" впливає на обсяг прав та обов`язків позивача та зачіпає його інтереси як власника земельної ділянки, на якій згідно з відомостей з реєстру розташоване це майно.
3. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а згідно з ухвалою від 18.06.2020 справу № 904/2226/20 направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 прийнято справу                                       № 904/2226/20 до провадження.
4. ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", заперечуючи проти задоволення позову, просило відмовити в її задоволенні через необґрунтованість, безпідставність, а також у зв`язку із  пропуском позивачем строку позовної давності.
5. Міністерство юстиції України у відзиві на позовну заяву просило відмовити в її задоволенні також зазначаючи про безпідставність вимог Дніпровської міської ради та вчинення державним реєстратором дій, у межах та на підставі законодавства.
6. Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради підтримав позовні вимоги, просив позовну заяву Дніпровської міської ради задовольнити, вказуючи, зокрема, що термін дії дозволу на виконання будівельних робіт від 22.04.2008 № 107/01-08, виданий  ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", закінчився 22.08.2009, тобто станом на момент прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення про реєстрацію права власності товариства на незавершене будівництво, дозвіл на виконання будівельних робіт був недійсним, що свідчить про відсутність всіх документів, необхідних для здійснення державної реєстрації права власності.
7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 позовні вимоги задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г. М. від 27.05.2015 (індексний номер № 21628642) про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на незавершене будівництво за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район), буд. 33-Р; скасовано запис про державну реєстрацію права власності від 20.05.2015 № 9825503 на об`єкт: незавершене будівництво, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 645848212101, за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район), буд. 33-Р, яке розміщено на земельній ділянці, кадастровий номер 1210100000:03:054:0020.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що з матеріалів реєстраційної справи                                № 645848212101 вбачається, що для реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: Дніпропетровська обл.,                                         м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район), будинок 33-Р ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" подало як документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку договір оренди землі від 04.03.2005, а також технічний паспорт на цей об`єкт незавершеного будівництва станом на 19.02.2014. При цьому документа, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, надано не було.
Отже, за відсутності документа, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, прийняте відповідачем-2 (Міністерством юстиції України)  рішення про реєстрацію за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" права власності на об`єкт незавершеного будівництва є незаконним.
Суд першої інстанції також зазначив, що у зв`язку з розірванням у судовому порядку згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду             від 02.12.2020 у справі № 904/5955/19, договору оренди землі від 04.03.2005, Дніпровській міській раді повернуто право користування земельною ділянкою загальною площею 20,4710 га на ж/м Сокіл у районі вул. Космічної (Жовтневий район) у м. Дніпрі (до перейменування - м. Дніпропетровськ) (кадастровий номер: 1210100000:03:054:0020). 
Таким чином, Дніпровська міська рада як орган управління землею комунальної власності міста Дніпра набула суб`єктивного права вимагати припинення зловживання колишнім землекористувачем (ТОВ "Караван-Дніпропетровськ") своїми правами та усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування належною йому земельною ділянкою. Таким правом власник може скористатися у будь-який час, коли дійде висновку, що таке перешкоджання порушує його права. Виходячи з наведеного, доводи ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" щодо спливу строку позовної давності до заявлених у справі вимог судом визнані необґрунтованими.
8. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено в повному обсязі. 
Суд апеляційної інстанції щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора зазначив, що спір між сторонами у цій справі виник щодо правомірності реєстраційних дій стосовно об`єкта незавершеного будівництва, вказавши, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів.
Судом визнано помилковими посилання Дніпровської міської ради та місцевого господарського суду на відсутність у ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" документа, який відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, оскільки законодавством у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень на момент прийняття оскаржуваного рішення реєстратора не було передбачено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва обов`язковим є подання дозволу на виконання будівельних робіт, який є чинним станом на момент проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (строк дії якого не закінчився на дату подання документів державному реєстратору). Згідно із отриманим товариством дозволом будівництво об`єкта було розпочато і він був чинним на момент набрання чинності зазначених законодавчих актів, отже, дозвіл вважається чинним до завершення будівництва (пункт 1 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", підпункт 17 пункту 10 розділу І цього Закону, пункт 8 розділу V Прикінцеві положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
Суд апеляційної інстанції установив, що договором оренди землі від 04.03.2005 передбачалося будівництво протягом перших п`яти років, а тому ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" має право на державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, збудованого за цей період, незалежно від того, коли ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" звернулося із заявою про державну реєстрацію щодо такого майна.
Крім того, посилання суду першої інстанції на обставини щодо розірвання договору оренди землі від 04.03.2005 згідно із судовими рішеннями у справі № 904/5955/19, суд апеляційної інстанції визнав помилковими з огляду на те, що реєстрація об`єкта незавершеного будівництва відбулась 27.05.2015, у той час як договір оренди землі достроково розірвано за судовим рішенням у 2020 році.
Доводи Дніпровської міської ради про незаконність здійснення реєстраційних дій з підстав відсутності рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, оскільки відповідно до матеріалів реєстраційної справи № 645848212101, сформованої на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.05.2020 № 21628642, вбачається, що ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" до заяви № 21452929, серед іншого, долучив також довідку про адресу об`єкта, серія та номер: 27-06/14, виданий 26.06.2014 департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, а також розпорядження про присвоєння адреси, серія та номер: 545-р, видане 13.10.2014 Дніпропетровською міською радою.
Суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок місцевого суду про те, що в силу положень 331 Цивільного кодексу України законом обумовлена можливість державної реєстрації прав на об`єкт незавершеного будівництва лише в одному випадку, а саме у разі необхідності в особи-забудовника укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, а ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", звертаючись за вчиненням спірних реєстраційних дій без наміру укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, вийшов за межі наданих йому чинним законодавством прав. Так, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що чинне на час здійснення реєстрації законодавство не передбачало іншої законної мети для здійснення державної реєстрації прав на об`єкт незавершеного будівництва. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості (незавершене будівництво) з урахуванням положень статті 331 Цивільного кодексу України з огляду на наявність чинного на час реєстрації договору оренди землі.
Щодо порушеного права позивача, то суд апеляційної інстанції зазначив, що державна реєстрація прав є лише офіційним визнанням державою факту виникнення права власності, але саме право власності у забудовника на об`єкт незавершеного будівництва виникає в силу приписів статті 331 Цивільного кодексу України, а тому безумовним правом власника є здійснення державної реєстрації права власності на належний йому об`єкт нерухомого майна.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позовні вимоги стосовно необхідності, зокрема усунення перешкод у здійсненні Дніпровською міською радою права користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний об`єкт незавершеного будівництва, позивачем не заявлялося. Тому посилання позивача у межах цього спору (виходячи із предмета та підстав) на порушення його прав як власника землі не є релевантним, оскільки державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, яке випливає з положень статті 331 Цивільного кодексу України, за відсутності спору про право щодо майна (землі) у цьому випадку жодним чином не порушує права та охоронювані інтереси позивача.
Натомість, зважаючи на те, що позивач не спростував наявність у ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" права на реєстрацію спірного об`єкта незавершеного будівництва, не довів допущених порушень з боку державного реєстратора щодо процедури здійснення реєстрації, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сукупність дій та поведінка позивача навпаки свідчать про порушення права ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на мирне володіння майном, яке, виходячи із статті 41 Конституції України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини про неприпустимість позбавлення особи права власності,  є непорушним.
Щодо позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на спірний об`єкт незавершеного будівництва, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги. 
9. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду                     від 14.07.2021, Дніпровська міська рада у касаційній скарзі просить її скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 залишити в силі, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судового рішення посиланням на пункт 1 частини 2 статі 287 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із застосуванням судом норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 200/22329/14-ц.
Скаржник наголошує на неправильному застосуванні судом апеляційної інстанції положень статті 331 Цивільного кодексу України, здійсненому без урахування висновку, викладеного у  постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 200/22329/14-ц стосовно того, що право власності на об`єкт нерухомого майна підлягає державній реєстрації тільки після закінчення будівництва такого об`єкта та після прийняття його в експлуатацію у встановленому порядку, а державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва можлива тільки з метою укладення договору щодо цього об`єкта незавершеного будівництвом об`єкта.
Дніпровська міська рада вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності у ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" документа, який надає право на виконання будівельних робіт, акцентуючи увагу на тому, що дозвіл на виконання товариством будівельних робіт від 22.04.2008 № 107/01-08 станом на 12.03.2011, тобто на час набуття чинності Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", вже був нечинний, адже його строк закінчився 22.08.2009.
Заявник касаційної скарги вважає неправильними висновки суду апеляційної інстанції стосовно відсутності порушеного права Дніпровської міської ради, оскільки з метою ефективного способу захисту своїх законних прав та охоронюваних законом інтересів, а також з урахуванням наявності факта розірвання договору оренди земельної ділянки в судовому порядку, позивач вважає, що незаконна державна реєстрація права власності за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" порушує право Дніпровської міської ради як органу управління землею комунальної власності м. Дніпра на вільне, мирне користування та розпорядження своїм майном, а саме земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт незавершеного будівництва і право власності на який незаконно зареєстровано за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ".
10. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" просить відмовити в її задоволенні, а постанову Північного апеляційного господарського суду                   від 14.07.2021 залишити без змін, вказуючи на безпідставність доводів скаржника стосовно, зокрема, таких обставин: відсутності під час здійснення реєстраційних дій дозволу на будівництво об`єкта, оскільки як правильно установив суд апеляційної інстанції у товариства на час реєстрації був чинний дозвіл на будівництво; доводів скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 331 Цивільного кодексу України, оскільки  положення зазначеної норми не встановлюють такого виду відповідальності власника відповідного об`єкта, як подальше скасування запису про право власності на нього у разі неукладення власником/особою-забудовником протягом тривалого часу будь-якого договору стосовно зареєстрованого об`єкта незавершеного будівництва.
11. Міністерство юстиції України у відзиві на касаційну скаргу також просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, акцентуючи увагу на здійсненні державної реєстрації права власності за                     ТОВ "Караван-Дніпропетровськ"  відповідно до вимог чинного законодавства України на час прийняття оскаржуваних рішень на підставі наданих належних документів. Водночас Дніпровська міська рада не навела жодних аргументів щодо обґрунтування позовних вимог до Міністерства юстиції України та не надала жодних доказів, які б свідчили про виникнення правовідносин між позивачем та міністерством.
12. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України  підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання про застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
13. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, заперечення на неї, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.
14. Суди попередніх інстанцій установили, що Дніпровська міська рада є розпорядником земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:03:054:0020, розташованої за адресою: м. Дніпро, ж/м Сокіл у районі вул. Космічної, та належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. 
04.03.2005 між Дніпровською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:03:054:0020, площею 20,4710 га, розташовану за адресою: м. Дніпро, ж/м Сокіл у районі вул. Космічної (Жовтневий район). 
У пункті 3.1 договору сторони погодили, що договір укладено на 25 років, у тому числі - 5 років для проектування та будівництва, 20 років для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом (з можливим подальшим викупом земельної ділянки).
Згідно з пунктом 5.1 договору земельна ділянка передається в оренду для проектування, будівництва, експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального  комплексу з паркінгом.
Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови (пункт 5.2 договору).
З урахуванням умов пункту 14.1 договору оренди землі та даних про його державну реєстрацію 09.03.2005, строк його дії був встановлений до 04.03.2030.
15. Суд апеляційної інстанції установив, що на підставі договору оренди землі                        від 04.03.2005 та погодженої 14.04.2008 проектної документації (№ 145) ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" отримано дозволи, а саме:
- 11.02.2008 товариство отримано дозвіл Дніпропетровського регіонального відділу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області № 6/01 на виконання будівельних робіт: проведення проектно-вишукувальних робіт для будівництва багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом у межах наданої товариству земельної ділянки терміном дії до 01.06.2008; 
- 22.04.2008 товариство отримано дозвіл Дніпропетровського регіонального відділу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області № 107/01-08 на виконання будівельних робіт: на будівництво багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом на ж/м Сокіл в районі вул. Космічної у м. Дніпропетровську з терміном дії дозволу до 22.08.2009.
16. Як свідчать матеріали справи та установлено судами, згідно з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.05.2015 індексний номер 38187807, 27.05.2015 державним реєстратором департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдовановою Г. М. прийнято рішення від 27.05.2015 (індексний номер 21628642) про проведення державної реєстрації права власності на незавершене будівництво (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 645848212101), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл.,                                      м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район), буд. ЗЗ-Р, з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ".
27.05.2015 державний реєстратор Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Денисенко А. С.  на підставі рішення від 27.05.2015 (індексний номер рішення 21628642) вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності № 9825503 за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", дата та час державної реєстрації: 20.05.2015 15:21:20, на об`єкт: незавершене будівництво, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 645848212101, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район), буд. 33-Р, що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер 1210100000:03:054:0020.
Підставою для виникнення права власності   державним реєстратором зазначено договір оренди землі, серія та номер: ВСА630269, ВСА630272, реєстраційний № 1839, виданий 04.03.2005, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І. П.
17. Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України                  Молдованової Г. М. від 27.05.2015 (індексний номер 21628642) про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на незавершене будівництво та скасування запису про державну реєстрацію права власності № 9825503, з посиланням на ненадання на момент здійснення реєстраційних дій всіх необхідних документів, а також порушення прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій розташоване об`єкт незавершеного будівництва.
18. Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 та частино 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Частиною 3 статті 331 Цивільного кодексу України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці 1 цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. 
Отже, об`єкт незавершеного будівництва за визначенням частини 3 статті 331 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво), оскільки правовий статус об`єкта як нерухомого майна виникає з моменту завершення будівництва. Подібний правовий висновок викладений, зокрема у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 916/633/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 200/22329/14-ц, на яку як на обґрунтування підстав звернення з касаційною скаргою (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України) посилався відповідач у касаційній скарзі.
Державна реєстрація права власності як на об`єкт незавершеного будівництва, так і на нерухоме майно здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у статті 1 якого зазначено, що державна реєстрація прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.
За змістом частини 4 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
19. Суд апеляційної інстанції з посиланням на положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначив, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів.
При цьому суд установив, що, як свідчать матеріали реєстраційної справи                                       № 645848212101, товариство для реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: Дніпропетровська обл.,                                        м. Дніпропетровськ, вул. Космічна (Жовтневий район), буд. 33-Р подало документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку - договір оренди землі від 04.03.2005, технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва станом на 19.02.2014, що відповідало вимогам законодавства, зокрема, пунктам 81- 83 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868) (чинному на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень), а також дозволи на будівництво.
При цьому посилання Дніпровської міської ради на відсутність у ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" документа, який відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, суд апеляційної інстанції визнав помилковим, вказавши, що законодавством у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора не було передбачено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва обов`язковим є подання дозволу на виконання будівельних робіт, який є чинним станом на момент проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (строк дії якого не закінчився на дату подання документів державному реєстратору). 
Так, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що відповідно до пункту 1 розділу II Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" (який набрав чинності з 14.10.2008 та є чинним на час розгляду справи) дозвіл на виконання будівельних робіт, отриманий до набрання чинності підпунктів (до 13.04.2009), вказаних у першому реченні цього пункту, зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 14.10.2008), а щодо об`єктів містобудування, будівництво яких розпочато, - до завершення їх будівництва. 
Суд установив, що оскільки договором оренди землі від 04.03.2005, укладеним між Дніпровською міською радою та ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", передбачалося будівництво протягом перших п`яти років, а тому товариство має право на державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, збудованого за цей період, незалежно від того, коли товариство звернулося із заявою про державну реєстрацію щодо такого майна.
20. Як вже зазначалося, Дніпровська міська рада, звертаючись до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про державну реєстрацію права власності ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на об`єкт незавершеного будівництва, обґрунтовувало позовні вимоги порушенням прав міської ради як органу, уповноваженого розпоряджатися землями комунальної власності, на якій розташоване відповідне нерухоме майно. 
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, яке випливає з положень статті 331 Цивільного кодексу України, за відсутності спору про право щодо майна (землі) у даному випадку жодним чином не порушує права та охоронювані інтереси позивача.
21. У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.
Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 Цивільного кодексу України).
Згідно з положеннями статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування щодо необхідності його захисту.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
У статті 2 цього Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, законодавець визначив, що інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
22. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав;  б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;                          ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. 
У пунктах 9.33.-9.39. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №  916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено таке:
"9.33. За статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
9.34. Вказана норма визначає сукупно дві умови, за одночасної наявності яких власник має право витребувати своє майно від іншої особи, а саме: правову - незаконність, відсутність відповідної підстави та фактичну, що виявляється у заволодінні майном іншою особою.
9.35. Велика Палата Верховного Суду враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, про неврахування якого зазначає Скаржник-2 (пункт 5.3), що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями    387    та    388 ЦК України.
9.36. У постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, на неврахування судами висновків у якій посилається Скаржник-1 (пункт 4.5), Велика Палата Верховного Суду погодилася з наведеним висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. 
9.37. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.
9.38. З огляду на наведені положення, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що лише особа, яка є законним власником або користувачем земельної ділянки має право здійснювати будівництво на цій ділянці. Водночас, у разі, якщо особа вважає себе власником будівельних матеріалів, вона може вимагати їх повернення або відшкодування їх вартості, якщо повернення цих матеріалів неможливе без знецінення їх вартості.
9.39. З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки Позивач не довів наявність свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та звернувся до суду з вимогою, яка не відповідає належному та ефективному способу захисту".
23. Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про недоведення Дніпровською міською радою наявності підстав для скасування реєстраційних дій щодо права власності ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на незавершене будівництво та ефективність такого способу захисту (з урахуванням предмета та підстав позову) Дніпровської міської ради як органу, уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою комунальної власності.
При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №  904/5955/19, задоволено позов Дніпровської міської ради, розірвано договір                    від 04.03.2005 оренди земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:054:0020, площею 20,4710 га, розташованої за адресою: м. Дніпро, ж/м Сокіл в районі вул. Космічної (Жовтневий район), укладений між Дніпровською міською радою та ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" та зобов`язано ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку за актом приймання-передачі, привівши її у придатний для подальшого використання стан.
Отже, Дніпровська міська рада як орган, уповноважений на розпорядження земельною ділянкою комунальної власності (на якій розташовано об`єкт незавершеного будівництва, реєстрація права на який є предметом спору у справі, що розглядається) вже реалізувала своє право на захист порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку власникові - Дніпровській міській раді.
24. Як вже зазначалося, Дніпровська міська рада, оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначала про ухвалення судового рішення без урахування судом апеляційної інстанції правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 200/22329/14-ц стосовно того, що право власності на об`єкт нерухомого майна підлягає державній реєстрації тільки після закінчення будівництва такого об`єкта та після прийняття його в експлуатацію у встановленому порядку, а державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва можлива тільки з метою укласти договір щодо цього об`єкта незавершеного будівництвом об`єкта.
Так, у справі № 200/22329/14-ц (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,              ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Консоль ЛТД"  про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Консоль ЛТД", третя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності на об`єкти незавершеного будівництва, Верховний Суд скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції зазначив таке. Посилаючись на положення пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, Верховний Суд вказав, що державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено. Проте суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання права власності на об`єкт незвершеного будівництва, не встановили, чи прийнято багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації в установленому порядку та чи набуло це майно статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права, а тому і чи є можливість визнання права власності на окремі його приміщення.
25. Отже, судові рішення у справі № 200/22329/14-ц та у справі, що розглядається, прийнято за різних установлених судами обставин, а правовідносини сторін мають відмінну правову природу та нормативно-правове регулювання, оскільки у справі                 № 200/22329/14-ц предметом розгляду за зустрічним позовом були вимоги фізичних осіб про визнання права власності на об`єкти незавершеного будівництва (квартири) у судовому порядку, у той час як у справі № 904/2226/20 суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив із недоведеності позивачем (Дніпровською міською радою) позовних вимог, та, зокрема, порушення його права за встановлення обставин стосовно правомірності державної реєстрації за відповідачем на об`єкт незавершеного будівництва та неефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права.
26. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України  оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. 
27. Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від  14.07.2021 у справі № 904/2226/20.
28. Оскільки підстав для скасування постанови, а також задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 у справі                        № 904/2226/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Т.  Б.  Дроботова

Судді                                                                                                                   Н. О. Багай 
                                                                                                    
                                                                                                                    Ю.  Я.  Чумак