Ухвала    
 
01 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/2846/21
провадження № 61-17446ск21    
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається, на те, що 15 березня 2020 року він їхав автомобілем Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Трускавецькій в м. Бориславі Львівської області, де був зупинений працівниками поліції, оскільки розмовляв по мобільному телефону, на вимогу поліцейських ОСОБА_1 не надав їм посвідчення водія, документи на автомобіль та страховий поліс. Згодом працівники поліції провели освідування його, на стан алкогольного сп`яніння. Прилад газоаналізатор DRAGER показав, що вміст алкоголю в крові становить 0,29 проміле, після чого ними було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КпАП України. Луцьким міськрайонним судом ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за цією статтею.
Постановою Волинського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року було скасовано постанову судді Луцького міського суду Волинської області від 10 червня 2020 року, провадження по справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.
На думку позивача його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.
У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу було завдано сильних душевних хвилювань. Безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, супроводжувалось обманом зі сторони інспектора, який повідомив, що матеріали адміністративної відповідальності будуть складені тільки за спілкування по мобільному телефону під час керування транспортним засобом, тому виявлення факту про позбавлення права керування для нього було шоком. Вказана обставина серед іншого, пов`язана з тим, що ОСОБА_1 подав документи на здійснення підприємницької діяльності у сфері пасажирських перевезень, де планував сам здійснювати перевезення. Тобто, незаконне позбавлення права керування транспортним засобом фактично залишило його без джерела доходу та зруйнувало його бізнес, з 19 жовтня 2020 року він був вимушений припинити здійснення підприємницької діяльності.
З урахуванням наведеного, позивач вважає, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок безпідставного накладення штрафу, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до квитанції від 30 грудня 2020 року позивачем сплачено 14 000 грн за надання юридичної допомоги. Згідно наданого в судовому засіданні розрахунку судових витрат від 30 грудня 2020 року вартість наданих юридичних послуг складає 14 000 грн, які оплачені позивачем. Дану суму він просить стягнути з відповідача.
Позивач також просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000 грн відшкодування моральної шкоди, 18 000 грн майнової шкоди заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, та 7 800 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 26 липня 2021 року, у задоволені позову відмовлено.
 
21 жовтня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                                        ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 липня 2021 року. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову в даній справі становить 89 800 грн, яка станом на 01 січня              2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000 грн).
 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом  2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Є. В. Коротенко  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	М. Ю. Тітов