КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                                                    Апеляційне провадження № 22-ц/824/13237/2021
                                                                                                                              Справа № 752/1745/19
П О С Т А Н О В А

 
Іменем       України
 
12 жовтня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач),  Фінагеєва В.О., Верланова С.М.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про повернення заяви про забезпечення позову, постановлену у складі судді Плахотнюк К.Г. в м. Київ 02 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інтаймфінанс», Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макарова Олега В`ячеславовича про витребування майна з чужого незаконного володіння,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
         
У січні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Посилалися на те, що 21 червня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит, за умовами якого банк надав позичальникам грошові кошти в розмірі 170000 доларів США зі сплатою 13 % річних та строком користування на 120 місяців, в подальшому до договору укладались додаткові договори. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальниками було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної власності. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2012 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 1223929,72 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, і ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , онук померлої, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті баби. 
18 січня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався, що 05 вересня 2018 року державний реєстратор, який є відповідачем у даній справі, прийняв рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень та зареєстрував право власності на квартиру за вказаною адресою за ТОВ «ФК «Інтаймфінанс». Позивачі до цього моменту не отримували жодного повідомлення про укладені відповідачами правочини щодо відступлення прав вимоги за іпотечним договором. Будучи новим кредитором, ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» не повідомила позивачів про заміну кредитора у зобов`язанні, тим самим позбавивши останнього можливості щодо виконання своїх кредитних обов`язків у добровільному порядку, крім того, ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» не надіслав позивачам від свого імені письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань. 
Вказують, що звернення стягнення на предмет іпотеки та оформлення права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» було здійснено без відповідних правових підстав, в зв`язку з чим порушені права позивачів підлягають судовому захисту. 
Просили визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42893688 від 07 вересня 2018 року державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Макарова О.В., скасувати запис про право власності № 27815719 від 05 вересня 2018 року, внесений у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Макаровим О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42893688 від 07 вересня 2018 року, скасувати запис про іпотеку № 27815469 від 21 червня 2006 року, скасувати запис про обтяження № 27815599 від 21 червня 2006 року (заборону на нерухоме майно) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесений державним реєстратором Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Макаровим О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42893688 від 07 вересня 2018 року.
Крім того, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в червні 2021 року подали заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , заборонити ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії відносно квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року заяву про забезпечення позову повернуто заявникам.
 
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість та незаконність ухвали, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалися на те, що в спірній квартирі він - ОСОБА_1 - проживає разом з ОСОБА_3 та своєю тещею ОСОБА_5 , яка є хворою на рак і знаходиться в них на опікунстві, оскільки самостійно проживати не може. 27 травня 2021 року йому подзвонила невідома жінка та повідомила, що представляє інтереси покупців та торгах його квартири, з відкритих джерел в інтернеті встановив, що його квартира виставлена на торги, в торгах вже відбувається другий лот, торги призначено на 31 травня 2021 року. Згідно офіційної інформації, на торги квартиру виставив приватний виконавець Іванов А.В., боржником є ТОВ «ЛЕО ІСТЕЙТ ГРУП», зареєстроване 23 жовтня 2020 року, директором підприємства є ОСОБА_6 , засновник ТОВ «ФК «Інтаймфінанс», а стягувачем - ТОВ «Фактор Плюс», директором якого є ОСОБА_7 , який одночасно є відповідальним зберігачем арештованого майна (спірної квартири). Вказував, що поки він намагається повернути незаконно переоформлену квартиру, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вигадали шахрайську схему і намагаються продати його квартиру, що підтверджує реальну загрозу переоформлення квартири в найближчий час, свавільного виселення відповідачем позивача та членів його сім`ї з нерухомого майна, право власності на яке оскаржується в суді, ще до розгляду цієї справи.
Вказували, що судом порушено ч. 1 ст. 153 ЦПК України, оскільки заяву про забезпечення позову подано 10 червня 2021 року, а розглянута вона лише 02 липня 2021 року, в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена 20 липня 2021 року, а копію йому направили 06 серпня 2021 року.
Зазначали, що предметом спору в справі є законність дій представників ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» та державного реєстратора при позасудовому зверненні стягнення на предмет іпотеки, яка належала позивачу ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Посилалися на ст. 149, 150, 154 ЦПК України, ст. 24 Конституції України, вказуючи, що на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Повторно наводили обставини, зазначені в позові як обґрунтування позовних вимог.
Вказували, що підстав виникнення права власності у ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» не було, а матеріали та документи, які були подані для реєстрації, викладають сумнів щодо їх дійсності, і є всі підстави вважати, що Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» не існує взагалі.
Вважали, що суд безпідставно повернув заяву про забезпечення позову, порушивши права позивачів, а права відповідачів на доступ до правосуддя в разі невжиття судом заходів зустрічного забезпечення не порушуються, також ніхто з відповідачів не звертався до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про зустрічне забезпечення позову.
Наголошували, що в разі невжиття заходів забезпечення позову, а саме арешту на квартиру та заборону на вчинення дій існує реальна загроза свавільного виселення ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» позивача та членів його сім`ї із спірної квартири.
 
Від відповідача ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Посилався на те, що позивачі вже подавали раніше заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру і ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року відмовлено в її задоволенні, оскільки позивачами не надано доказів того, що відповідачі здійснюють дії, направлені на відчуження вказаної квартири. Проте 31 травня 2021 року позивачі повторно звернулися з заявою про забезпечення позову, в якій повторно просять суд накласти арешт на вказану квартиру. При цьому з 31 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» не є власником вказаної квартири.
Позивачі в апеляційній скарзі вказують, що проживають в спірній квартирі та висловлюють побоювання про виселення, однак така інформація не підтверджена належними доказами, крім того, скаржники не зазначили та жодним чином не обґрунтували, що обраний ними вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача або порушення прав та інтересів третіх осіб.
Відсутність доказів та відомостей у позивачів стосовно загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду вказує на те, що суд першої інстанції законно і обґрунтовано відмовляє в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру.
Вважав, що оскільки заява про забезпечення позову не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України, суд першої інстанції в силу ч. 10 ст. 153 ЦПК України постановив ухвалу про повернення її заявнику. Зустрічне забезпечення покликано забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів. В даній справі реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду і фактично необхідна для забезпечення засад змагальності та рівності сторін до ухвалення кінцевого рішення суду. Беручи до уваги те, що ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» на сьогоднішній день не є власником спірного майна, а безпосереднього власника не залучено до участі в справі, в результаті застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту можуть бути порушені права та інтереси третіх осіб.
Наголошував, що доводи апеляційної скарги відносно незаконного заволодіння відповідачем спірною квартирою не є предметом апеляційного оскарження ухвали про повернення заяви про забезпечення позову та мають бути розглянуті в межах цивільної справи судом першої інстанції. 
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Повертаючи заяву про забезпечення позову заявникам ухвалою від 02 липня 2021 року, суд першої інстанції виходив із того, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а саме відсутні пропозиції заявників щодо зустрічного забезпечення.
 
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що позивачі, звернувшись до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, в подальшому подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, належну відповідачу ТОВ «ФК «Інтаймфінанс», право власності на яку оскаржується ними в даній справі. Посилалися на те, що в спірній квартирі проживають разом із своєю сім`єю, з відкритих джерел в інтернеті встановлено, що квартира виставлена на торги, в торгах вже відбувається другий лот, торги призначено на 31 травня 2021 року. Згідно офіційної інформації, на торги квартиру виставив приватний виконавець Іванов А.В., боржником є ТОВ «ЛЕО ІСТЕЙТ ГРУП», зареєстроване 23 жовтня 2020 року, директором підприємства є ОСОБА_6 , засновник ТОВ «ФК «Інтаймфінанс», а стягувачем - ТОВ «Фактор Плюс», директором якого є ОСОБА_7 , який одночасно є відповідальним зберігачем арештованого майна (спірної квартири). 
Вказували, що поки позивачі намагаються повернути незаконно переоформлену квартиру, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вигадали шахрайську схему і намагаються продати його квартиру, що підтверджує реальну загрозу переоформлення квартири в найближчий час, свавільного виселення відповідачем позивача та членів його сім`ї з нерухомого майна, право власності на яке оскаржується в суді, ще до розгляду цієї справи.
 
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
 
Статтею 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.
 
Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
 
Із матеріалів справи не вбачається і в ухвалі суду першої інстанції не вказано про наявність підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.
Відтак, заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову від 10 червня 2021 року подана заявниками з дотриманням вимог, передбачених ст. 151 ЦПК України.
 
Саме по собі незазначення в заяві про забезпечення позову пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення не є обов`язковою підставою для повернення зазначеної заяви заявнику, що в такому випадку можна розцінювати як формальний підхід до розгляду заяви.
 
В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України доводи позивача про відсутність необхідності вжиття зустрічного забезпечення також вважаються пропозицією щодо зустрічного забезпечення, тому не можна вважати, що у заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такі доводи відсутні, а отже висновки суду першої інстанції в цій частині не є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.
 
Будь-яких інших підстав для повернення заяви на підставі ч. 9 ст. 153 ЦПК України судом першої інстанції не зазначено.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Апеляційний суд вважає, що повернення заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивачів на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
За приписами частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
 
Таким чином, клопотання про зустрічне забезпечення може бути подане та вирішене судом після застосування судом заходів забезпечення позову та за клопотанням іншої сторони.
 
Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та невирішення судом питання зустрічного забезпечення у спірному випадку не є підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову, оскільки не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд відхиляючи аналогічні доводи касаційної скарги у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19 (провадження у справі № 61-4793св20), у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19 (провадження № 61-11920св19).
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»). Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.
 
ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду звернення заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), № 47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).
 
Крім того, апеляційний суд перевіряючи доводи апеляційної скарги, враховує, що дійсно, заява про забезпечення позову подана заявниками до суду 10 червня 2021 року, а ухвала про повернення цієї заяви постановлена лише 02 липня 2021 року поза межами дводенного строку з дня її надходження, встановленого ч. 1 ст. 153 ЦПК України для розгляду заяви про забезпечення позову.
 
Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.
 
Вимоги позивачів про задоволення заяви про забезпечення позову у справі та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно апеляційним судом при розгляді даної апеляційної скарги на ґрунтуються на вимогах ЦПК України та задоволенню не підлягають.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
            
Судді:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О. 
 
                                                                                                                        Верланов С.М.