ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9042/21                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 листопада 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Кучми А.Ю.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» до Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з коштів боржника, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач, Комунальне підприємство «Фастівський комбінат комунальних підприємств», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- зобов`язати відповідача зняти арешт, накладений постановою від 17.05.2021 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61279594, на грошові кошти позивача, які розміщені на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк». 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рахунок НОМЕР_1 використовується для зарахування страхових коштів від Фонду соціального страхування України, рахунок  НОМЕР_2 використовується для зарахування заробітної плати співробітникам організації. 
Тому, апелянт наполягає, що суд першої інстанції не врахував, що виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства; накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві, на оплату праці.
У прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі представника позивача.
Щодо заявленого позивачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною другою  статті 311 КАС України  визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Фастівський комбінат комунальних підприємств» зареєстроване в якості юридичної особи 12.05.1992 (запис № 13611200000000191 від 15.12.2004) за адресою: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Нова, буд. 9, що підтверджено наявною в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за кодом в ЄДРПОУ 03346414 станом на день розгляду справи.
17.05.2021 старшим державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Майданюк І.А. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 61279594, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: 
НОМЕР_1 АТ «Альфа-Банк» у м. Києві;
НОМЕР_3 АТ КБ «Приват-Банк»;
НОМЕР_4 АТ КБ «Приват-Банк»;
НОМЕР_5 АТ КБ «Приват-Банк», та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику Комунальному підприємству «Фастівський комбінат комунальних підприємств», адреса: Київська обл., м. Фастів, вул. Нова, буд. 9, код ЄДРПОУ 03346414, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2072767, 07 грн.
Вважаючи наявними підстави для зняття арешту з рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк», позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що з установлених судом обставин не вбачається, що на цих рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені тільки для виплати заробітної плати, соціальних виплат страхових коштів. 
Також, суд першої інстанції вказав, що жодних доказів того, що це єдині рахунки, які використовуються позивачем для розрахунків по заробітній платі, що станом на день звернення до відповідача або до суду у підприємства утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати або по матеріальному забезпеченню та соціальним послугам, суду не надано. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VІІІ, заходами примусового виконання рішень, крім іншого, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до  статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до  статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до  статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання»,  статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до  Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Приписами ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
У контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що сама по собі постанова про арешт коштів боржника від 17.05.2021 року у ВП № 61279594 не визначалася Комунальним підприємством «Фастівський комбінат комунальних підприємств» в якості предметом судового оскарження. 
При цьому, слід зазначити, що цією постановою було накладена арешт на кошти боржника не лише на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк», а й на рахунки НОМЕР_3 АТ КБ «Приват-Банк»; НОМЕР_4 АТ КБ «Приват-Банк»; НОМЕР_5 АТ КБ «Приват-Банк», та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.
Таким чином, з системного аналізу змісту заявлених позовних вимог у сукупності з підставами позову свідчить, що позивач вважає протиправним накладення відповідачем арешту виключно на рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк», які використовуються для зарахування страхових коштів та зарахування заробітної плати співробітникам організації, внаслідок чого позивач позбавлений можливості для здійснення відповідних виплат, що порушує конституційні права громадян на оплату праці. 
В даному випадку, предметом перевірки судом є не правомірність постанови відповідача про арешт коштів боржника від 17.05.2021 року у ВП № 61279594, а саме наявність або відсутність правових підстав для накладення арешту виключно на два вказані позивачем рахунки - НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк». 
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях  3  та  43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях  статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає  законом  право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.
Відповідно до пункту 2  статті 48 Закону  1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до  статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до  статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до  статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання»,  статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до  Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частин 3, 4  статті 59 Закону  1404-VIII, уразі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 січня 2021 року у справі № 340/1018/19, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19, від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19.
Частиною першою  статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до  статті 346 КАС  не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншими кредиторами підприємства, а рахунки, передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які орган державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства не накладає арешт, оскільки накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливить своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав на оплату праці громадян, які працюють на підприємстві.
Як вже було вказано вище та вбачається з матеріалів справи, постановою про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 61279594 від 17.05.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках:   НОМЕР_1 АТ «Альфа-Банк» у м. Києві; НОМЕР_3 АТ КБ «Приват-Банк»; НОМЕР_4 АТ КБ «Приват-Банк»; НОМЕР_5 АТ КБ «Приват-Банк», та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику Комунальному підприємству «Фастівський комбінат комунальних підприємств», адреса: Київська обл., м. Фастів, вул. Нова, буд. 9, код ЄДРПОУ 03346414, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2072767, 07 грн.
В той же час, звертаючись до суду з даним позовом, позивач наголошував, що рахунок НОМЕР_1 використовується для зарахування страхових коштів від Фонду соціального страхування України, рахунок   НОМЕР_2 використовується для зарахування заробітної плати співробітникам організації.
Так, відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» Фастівське відділення від 25.05.2021 № 45633-28.1, рахунок НОМЕР_1 «Цільові кошти на вимогу суб`єктів господарювання», відкритий на ім`я позивача використовується останнім для зарахування страхових коштів від Фонду соціального страхування України. Згідно зі статтею 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.
Згідно з довідкою АТ «Альфа-Банк» Фастівське відділення від 03.06.2021 № 48565, рахунок НОМЕР_2 відкритий на ім`я позивача використовується останнім для зарахування заробітної плати співробітникам організації.
Також, згідно з довідкою АТ «Альфа-Банк» Фастівське відділення від 05.08.2021 № 68666, наданою разом з апеляційною скаргою, рахунок НОМЕР_2 відкритий на ім`я позивача, використовується останнім для здійснення соціальних виплат (вихідна допомога при звільненні, компенсація працівнику витрат у зв`язку з службовим відрядженням, матеріальна допомога на лікування) та зарахування заробітної плати.
Таким чином, колегія суддів наголошує, що рахунок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є такими, з яких позивачем здійснюється виплата заробітної плати та соціальних виплат.    
З огляду на зазначене, накладення арешту на рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк», є неправомірним та призводить до порушення конституційного права працівників Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на отримання заробітної плати то соціальних виплат.
Відповідно до  ст. 43 Конституції України  право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Приписи ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції визначають, що заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Із змісту ч. 1 ст.  115, ч. 5 ст.  97 Кодексу законів про працю України, ч. 3 ст.  15, ст.  22, ч. ч. 1,  6  ст.  24 Закону України «Про оплату праці»  випливає, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
До того, вищевикладене також підтверджується наданою апелянтом довідкою Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» щодо заборгованості по заробітній платі від 10.09.2021 року № 01/116, згідно з якою станом на 10 вересня 2021 року позивач має заборгованість з випалти заробітної плати та відпускних 681  822, 93 грн., що підтверджує порушення права працівників Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на отримання заробітної плати то соціальних виплат у зв`язку з накладенням арештів на рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , з яких позивачем здійснюється виплата заробітної плати та соціальних виплат. 
Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої  статті 34 цього Закону.
Частиною 5 указаного статті Закону також передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно п. п. 4, 10 ч. 2  ст. 245 КАС України  у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Натомість, у цій справі з урахуванням встановлених обставин відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року справі № 816/303/16.
При цьому, колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14.
Відповідно до  ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, а також нормативного регулювання спірних правовідносин,приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача з урахуванням дискреційних повноважень відповідача є зобов`язання останнього зняти арешт, накладений постановою від 17.05.2021 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61279594, на грошові кошти позивача, які розміщені на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк».
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. 
Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України,  у справах, визначених  статтями 273-277,  280-289  цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України  та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» до Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з коштів боржника.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Так, відповідно до частини шостої  статті 139 КАС України,  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої  статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої  статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви  сплачено судовий збір згідно з квитанцією від 25 червня 2021 року у розмірі 2 270,00 грн. (а.с. 24) та за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією № 0.0.2267822196.1 від 16 вересня 2021 року у розмірі 3405 грн.
А тому, з огляду на задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у загальному розмірі 5675,00 грн. 
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року - задовольнити. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» до Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з коштів боржника - задовольнити повністю. 
Зобов`язати Фастівський відділ Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановою від 17.05.2021 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61279594, на грошові кошти Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств», які розміщені на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті в АТ «Альфа-Банк». 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ: 34446916; місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Суворова, буд. 1) на користь Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» (код ЄДРПОУ: 03346414; місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Нова, буд. 9), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в загальній сумі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма