ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/10764/21 пров. № А/857/20207/21	
         Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
        головуючого судді-	Шевчук С. М.	
        суддів -	Кухтея Р. В., Шинкар Т.І.,	
    розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 05 жовтня 2021 року (рішення ухвалене у м. Львів, за правилами  спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Костецького Н.В., повний текст рішення суду складено 05 жовтня 2021 року) у справі № 380/10764/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання неправомірними дій та зобов`язання до вчинення дій, суд-
                                                       ВСТАНОВИВ:
 І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1  середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39 314,80 грн з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням  Львівського окружного адміністративного суду  від 05 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1  середній заробіток  за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39 314,80 грн.
Судовий збір в розмірі 908,00 грн стягнуто з Військової частина НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що положення ст. 117 КЗпП України не поширюються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Також військова частина не погоджується безпосередньо з розрахунком судом першої інстанції розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 39314,80 грн. Вказує, що при вирішення питання щодо розміру середнього грошового забезпечення слід врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду зазначені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, згідно яких, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.  
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4   статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі   КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на поштові адреси сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив з того, що з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач  провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового на виконання рішення суду поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України. Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у законодавчо встановлені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення. Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 39314,80 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом  встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.08.2020 №27-РС ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом “б” відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2020 №165 позивач виключений з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 , 30.10.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просив: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2020; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.08.2020 року з врахуванням січня 2008 та березня 2018 як базових місяців для розрахунку із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року позов задоволено повністю. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 380/9616/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.  Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по листопад 2018 року у повному обсязі. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по листопад 2018 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004. 
Згідно з виписками з карткового рахунку позивача,  відповідач виконав рішення суду та 04.06.2021 виплатив індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по листопад 2018 року в сумі 39757,95 грн.
Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведений не в день виключення із списків, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Предметом розгляду  даної справи є  питання про стягнення з відповідача в порядку ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення. 
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.
Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Отож обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум (серед яких одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, індексація грошового забезпечення, компенсація за належні до видачі предмети речового майна) при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, виключення позивача зі списку особового складу військової частини відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку.
Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).
Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно наявної у матеріалах справи довідки про нараховане щомісячне грошове забезпечення, розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням становив 34259,20 грн, відтак середньоденна заробітна плата позивача становить 561,63 грн (34259,20 грн / 61 календарний день за останні два повні місяці перед звільненням).
Також встановлено, що період за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 28.08.2020 року по 04.06.2021 року (включно) становить 280 календарних днів, а відтак, середній заробіток за вказаний період становить 157256,40 грн. (561,63 грн х 280 календарних днів)
Враховуючи, що недоплачена сума індексації грошового забезпечення становить 39757,95 грн., і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 157256,40 грн (280 дні затримки розрахунку х 561,63 грн.) суд першої інстанції дійшов висновку за можливе застосувати до даних правовідносин принципу співмірності з урахуванням наступної методики розрахунку. Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку судом першої інстанції визначено у розмірі  0,25,  шляхом ділення  суми   сума компенсації за відпустки у розмірі 34259,20 грн  на суму 157256,40 грн. середнього заробіток за весь час затримки розрахунку. З урахуванням приведеної методики розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 39314,80 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника. Розрахунок: 561,63 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,25 х 280 (днів затримки розрахунку).
Разом з тим, як слідує з доводів апеляційної скарги  відповідач  не погоджується із  запровадженою судом першої інстанції методикою розрахунку істотності частки та сумою середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу за час затримки розрахунку при звільнені,  позаяк вказана методика не відповідача правовій позиції Верховного Суду з вказаного питання.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 та від 28 січня 2021 року у справі №580/2427/19 зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми та поведінки позивача яка передувала до дня звернення до суду.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 року по справі  №480/2105/19 вказав на необхідність застосування критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до   статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке: «…У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 303772,85 гривень, з яких: грошове забезпечення 246115,38 гривень (81,02%) та компенсація за неотримане речове майно 57657,47 гривень (18,98%). Обрахована судом першої інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно, становить 59255,90 гривень. Судова палата, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 11246,77 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (18,98% від 59255,90)».
Відтак, приведені Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 року по справі  №480/2105/19 критерії  розрахунку  підлягають до застосування і в даній справі.
У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 310 336,56 гривень, з яких: виплачене у місяці звільнення грошове забезпечення у розмірі 270578,61 гривень (87,19%), що підтверджується даними довідки (а.с.15) та індексація грошового забезпечення у розмірі 39757,95 гривень (12,81%) виплата якої здійснена лише 04.06.2021 року, що підтверджується поясненнями сторін.
Обрахована судом першої інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно за 280 днів затримки розрахунку, становить 157256,40 гривень.
Приймаючи до уваги, що у даних правовідносинах має місце несвоєчасна сплата відповідачем на користь позивача певної частини належних позивачу  виплат, що становить 12,81% від загальної суми належних позивачу виплат, то з урахуванням приведених  Верховним Судом критеріїв, загальна сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за 280 днів становитиме  20144,54 гривень. (Розрахунок: повна сума середнього заробітку за 280 днів прострочення  у розмірі 157256,40 х 12,81%  несвоєчасно виплаченого заробітку).  
З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, суд апеляційної інстанції з урахуванням зазначеної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду, та запроваджених критеріїв розрахунку Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі  Верховного Суду по справі  №480/2105/19, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 20144,54 грн. 
Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення за статтею 117 КЗпП   України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 20144,54.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У відповідності до п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України у разі перегляду справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення апеляційних скарг, суд здійснює відповідних розподіл витрат. 
З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги позивача стосувалися  стягнення середнього грошового забезпечення на суму  39 314,80 грн у зв`язку з чим позивачем  сплачено судовий збір у розмірі 908 грн при поданні позовної. За наслідками розгляду апеляційної скарги  позовні вимоги позивача задоволенні  частково на суму 20144,54 грн, що становить 51,24% від загальної суми заявлених позовних вимог.  Як наслідок на користь позивача підлягає стягненню з відповідача  судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 465,26 грн (908 грн х 51,24%).
Керуючись ст. ст. 308,  311, 315,   317,   321,   328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 380/10764/21 скасувати.
Ухвалити постанову, якою стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: 81134, Львівська область, Пустомитівський район, с.Липники) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20144,54 грн (двадцять тисяч сто сорок чотири  гривні п`ятдесят чотири копійки).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 465,26 (чотириста шістдесят п`ять гривень двадцять шість копійок).
У задоволенні решти вимог ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 14 грудня 2021 року.