Справа № 345/2014/21 
Провадження № 33/4808/648/21 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Іванів О.Б. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 14 червня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,- 

                                                            встановив:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 09.05.2021 р. о 01.05 год. в м. Калуші по вул. С.Стрільців,13 керував автомобілем Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 6820, результат якого 0,73 проміле алкоголю, номер тесту № 3997. Такими своїми діями він порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є необґрунтованою, винесена без з`ясування всіх обставин справи, а також прийнята із значними порушеннями процесуальних норм.
Апелянт звертає увагу на те, що справа судом розглянута за його відсутності, без виклику до суду, без належного повідомлення його про день та час розгляду справи, без забезпечення його можливості скористатись правовою допомогою, тим самим позбавив його права на захист, що є безумовною підставою для скасування постановленого судового рішення.
Окрім того, із 28.05.2021 року по 15.092021 року він перебував за межами України. Ще будучи в Польщі його дружина повідомила, що 13.09.2021 року приходив державний виконавець з приводу виконання рішення суду, після чого він повернувся в Україну і 16.09.2021 року в Калуському міськрайонному суді він отримав копію постанови.
Апелянт вказує на те, що він не керував транспортним засобом. Зазначає, що  08.05.2021 року о 17 год. залишив автомобіль на обочині біля будинку №13 по вул. С.Стрільців м. Калуш. Того дня він із братом ремонтував автомобіль брата в гаражі, а після його завершення випивали разом спиртні напої. Близько 23.30 год. 08.05.2021 року він із братом розійшлися. Додому він не міг потрапити через суперечку із дружиною і вирішив перебути деякий час в автомобілі. Фактично в автомобілі він перебував з 24 год. 08.05.2021 року до 03.00год. 09.05.2021 року. Час від часу він вмикав двигун автомобіля, щоб зігрітися. Близько 01.00год. у вікно транспортного засобу постукав працівник поліції і запитав його причину перебування в автомобілі, згодом запропонував пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Він з просоння дмухнув в трубку, прилад якого показав наявність в нього алкогольного сп`яніння. Після цього працівники поліції повідомили що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Йому дали підписати  документи щодо проходження огляду на стан сп`яніння. Він і надалі залишився перебувати в автомобілі.
Вказує, що він не керував транспортним засобом, а тільки перебував в ньому, а  тому не може бути притягнутий до відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а огляд на стан сп`яніння пройшов тому що це була вимога працівника поліції правоохоронного органу, яку він повинен був виконати. Також, він повідомив працівника поліції, що не заперечував щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння і не бажав їхати в медичний заклад.
В той же час, апелянт зазначає, що обов`язковою вимогою з підстав притягнення для відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Вважає, що працівник поліції повинен встановити факт керування особою транспортним засобом особою, в якої наявні ознаки сп`яніння і в подальшому дотримуватись встановленого порядку проведення огляду на стан сп`яніння. 
Апелянт вказує на те, що у відеодоказах, долучених до матеріалів справи, відсутній запис факту керування ним транспортним засобом, на них містяться тільки запис проходження ним огляду на визначення стану сп`яніння, а сам відеозапис не є безперервним, що є порушенням Інструкції.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що він керував транспортним засобом, а його доводи про не керування ним транспортним засобом – нічим не спростовані, що ставить під сумнів необхідність його освідування на стан сп`яніння.
Вищевказані порушення виявлені в матеріалах справи поза розумним сумнівом ставить під сумнів щодо доведеності його вини у вчиненні правопорушення.
Додатково апелянт просить допитати свідків, а також просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши  доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Іванів О.Б., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  "Гурепка проти України")
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень. 
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог КУпАП, безпідставно розглянув справу без його участі та участі захисника, та не надав можливості суду надати пояснення та докази щодо обставин справи. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості приймати участь у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
З мотивувальної частини постанови судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від  14 червня 2021року вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання, хоча судом вживалися заходи щодо належного повідомлення його про дату, час та місце слухання справи у встановленому законом порядку за відомою суду адресою його проживання.
Суд обґрунтовано вказав на те, що протокол про адміністративне правопорушення  відносно ОСОБА_1 складений 09.05.2021 у його присутності, що свідчить про те, що останній з даного моменту знав про наявність відповідної справи та звинувачення його у вчиненні правопорушення, однак не цікавився наявним відносно нього провадженням, тим самим маючи намір ухилятися від явки до суду,  а тому суд вважав, що наявні підстави для висновку про можливість розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до відповідальності.
Таким чином, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 17.05.2021 року, розгляд яких було призначено на 28.05.2021 року (а.с.10), про що ОСОБА_1 був завчасно та належним чином було повідомлено.
В судове засідання призначене на 28.05.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, а тому розгляд справи було відкладено на 14.06.2021 року (а.с.11), в яке останній повторно не з`явився.
14.06.2021 року судом ухвалено постанову суду за відсутності ОСОБА_1 , оскільки від нього не надходило на адресу суду заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 достовірно знав, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснено правопорушнику його права та обов`язки і повідомлено про розгляд справи в Калуському міськрайонному суді,  про що свідчить власноручні підписи ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1). ОСОБА_1 не надіслав на адресу суду першої інстанції заяви чи клопотання про перенесення розгляду справи призначеної на 28.05.2021 року та 14.06.2021 року. Копію постанови судом відправлено ОСОБА_1 15.06.2021 року за адресою (а.с.16), яку останній вказував у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1).
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був достовірно проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі порушив його право на захист та не надав йому можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.
Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги та пояснень наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він, будучи обізнаним про наявність висунутого проти нього обвинувачення у вчиненні правопорушення, з 28.05.2021 року по 15.092021 року виїхав за межі України та перебував за кордоном і не приймав ніяких дій щодо організації ефективного захисту своїх інтересів в суді.  
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та тривале перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за межами країни, свідчать про неможливість забезпечення участі правопорушника у розгляді справи та його свідому відмову від свого права на участь у судовому засіданні.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, надав вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.   
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були відновлені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо участі у судовому засіданні та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Зокрема, ЄСПЛ  неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли  за наявності підстав для закриття судом провадження  його не було закрито або  ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення  або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду і закрити провадження по справі за відсутності події і складу правопорушення. 
Зокрема, ОСОБА_1 показав в судовому засіданні апеляційного суду, що він не від дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав спиртні напої в гаражі із братом, однак не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки  у  повернувшись додому через суперечку із дружиною, він вирішив переночувати в автомобілі. Час від часу він вмикав двигун автомобіля та включав кондіціонер, щоб зігрітися. Близько 01.00 год. у вікно транспортного засобу постукав працівник поліції і запитав причину перебування в автомобілі, він йому все пояснив та через деякий час працівник поліції , побачивши, що він завів двигун транспортного засобу для того, щоб прогріти автомобіль знову підійшов до автомобіля, в якому він перебував і запропонував пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що він з просоння дмухнув в трубку, прилад якого показав наявність в нього алкогольного сп`яніння. Після цього працівники поліції повідомили що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення та дали йому підписати  чисті бланки документів щодо проходження огляду на стан сп`яніння. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 наголошував на тому, що він не керував транспортним засобом, а тільки перебував в ньому, а тому притягнення його до відповідальності вважає безпідставним. Огляд на стан сп`яніння пройшов, тому що це була вимога працівника поліції правоохоронного органу, яку він повинен був виконати. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які доводять факт керування ним транспортним засобом.
  В судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника Іванів О.Б. було допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Так, свідок ОСОБА_3 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 є її чоловіком з яким  вона проживає однієї сім`єю. 08 травня 2021 року ОСОБА_1 приїхав до дому та сказав, що піде до брата допомогти йому відремонтувати машину. Пізно вночі чоловік повернувся  у нетверезому стані у зв`язку з чим між ними виникла сварка внаслідок якої він пішов спати до транспортного засобу, який був припаркований неподалік від будинку. Приблизно о 03 год. ранку вона зателефонувала чоловіку, щоб він повертався додому. НА наступний день вона дізналась про те. що стосовно чоловіка  було складено протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що вона неодноразово приймала заходи для того щоб довідатись про стан судового провадження, однак не змогла отримати відповідну інформацію з вини працівників суду.  Дізналась про те, що її чоловіка притягнули до відповідальності тільки під час виконання судового рішення.  
Свідок ОСОБА_2 показав, що він проживає по сусідству з ОСОБА_1 08.09.2021 року ввечері він бачив, як останній посварився із дружиною, яка не пускала його додому. Вказує, що він бачив, що транспортний засіб, яким користувався ОСОБА_1 ще ввечері був припаркований біля будинку.   
В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що 08.09.2021 року ОСОБА_1 залишив свій транспортний засіб біля свого дому, після чого вони пішли в гараж, оскільки він просив брата допомогти відремонтувати належний йому автомобіль. Вказує, що  коли вони закінчили ремонт автомобіля, то випили пива і  він проводив брата до його будинку. Вказує, що на наступний день він дізнався від брата, що стосовно нього працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення  за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.  
Апеляційний суд вважає, що доводи захисника Іванів О.Б. та ОСОБА_1 стосовно того, що останній не керував транспортним засобом, не був водієм транспортного засобу  і не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неспроможними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом наведені особою, яка притягається до відповідальності та його захисником тільки після ухвалення рішення судом першої інстанції та через майже півроку після складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та даних відеозапису вбачається, що на час складання відповідних матеріалів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності останній повністю визнавав факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та розкаювався у вчиненому правопорушенні. 
         Доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння носять голослівний характер, підтверджуються тільки показаннями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повністю спростовуються сукупністю інших доказів, які долучені до справи. 
  Апеляційний суд вважає що, показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки носять суперечливий, непослідовний характер, надані суду через тривалий час після вчинення правопорушення та  викликають сумнів в їх правдивості  і повністю спростовуються сукупністю інших доказів, які наведені судом першої інстанції в мотивувальній частині судового рішення. 
Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231693 від 09.05.2021 (а.с. 1), який складено відповідно до вимог діючого законодавства, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, результатом спеціального технічного засобу - алкотесту «Драгер 6820», відповідно до якого результат тесту 0,73 проміле алкоголю (а.с. 2). При цьому, суд зазначив, що ОСОБА_1 проходив тест на алкогольне сп`яніння в час, який відповідає часу вчинення адміністративного правопорушення, вказаному у протоколі. Факт проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «ДРАГЕР» зафіксований у відповідному акті (а.с. 3). Також вина ОСОБА_1 доводиться відповідним рапортом працівника поліції І. Спетрук (а.с.5).
Судом також було вказано на те, що зазначена подія зафіксована на відеозаписі, який міститься на долученому до матеріалів справи диску, який було переглянуто в судовому засіданні, та на якому відображено, що ОСОБА_1 знаходиться у транспортному засобі Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 і на пропозицію працівників поліції він продуває в спеціальний технічний засіб, який видає результат 0,73 проміле алкоголю. З боку водія відсутні заперечення щодо такого результату (а.с.2).
Суд звернув увагу на те, що в проколі про адміністративне правопорушення ДПР18 №231693 від 09.05.2021. ОСОБА_1 пояснив, що вживав алкогольні напої та згідний із обставинами, які викладені в самому протоколі.
Судом першої інстанції зазначено, що з наявного в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.05.2021 року (а.с.4) вбачається, що поліцейським пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в Калуській ЦРЛ, який відмовився від проходження огляду в медичному закладі, що свідчить, що він фактично погодився з результатами огляду за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер».
Таким чином, суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і докази долучені до протоколу в оригінальному виді і сумнівів не викликають.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п.2.9 Правил дорожнього руху України.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Так, зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він заперечує факт керування транспортним засобом марки «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , та вважає, що не може бути суб`єктом  правопорушення.
Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що  вищевказані доводи апелянта є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231693 від 09.05.2021 року водій ОСОБА_1 09.05.2021 р. о 01.05 год. в м. Калуші по вул. С.Стрільців, 13, керував автомобілем Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 6820, результат якого 0,73 проміле алкоголю, номер тесту № 3997. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським СРПП Калуського РВП рядовим поліції Скусяк М.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Калуському міськрайонному суді.
Зазначено, що до протоколу додаються відеозапис та матеріали адміністративної справи.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, ОСОБА_1 власноручно написав, що він розкаюється і більше не буде.
Вищевказаний запис ОСОБА_1 свідчить про те, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення він повністю визнавав факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та розкаювався у вчиненому.  
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.
У протоколі також містяться дані про те, що автомобіль припаркований без порушень ПДР. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було складено протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №231693 від 09.05.2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та як водій пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого показав  0.73 % проміле. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання щодо нього протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності ч.1 ст.130 КУпАП 
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що він не керував транспортним засобом, а огляд на стан сп`яніння пройшов будучи переконаним в тому, що він тверезий. Працівники поліції дали підписати  йому документи щодо проходження огляду на стан сп`яніння, і він не розуміючи правових наслідків своїх дій, підписав їх, після чого надалі залишився перебувати в автомобілі. 
Звертає увагу на те, що проведення огляду на стан сп`яніння працівниками поліції була незаконною, а тому всі здобуті докази можна вважати неналежними та недопустимими доказами у справі. 
Таким чином, ОСОБА_1 вказує на те, що він фактично не керував транспортним засобом, а тільки перебував в ньому. 
Перевіряючи  вищевказані доводи ОСОБА_1 з метою визнати його факт керування транспортним засобом та зобов`язати пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального засобу,  апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. 
Так, відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про вчинення злочину іншими особами можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, яке проводиться стосовно вищевказаних осіб. 
Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт неправомірних дій працівників поліції, застосування ними психологічного чи іншого тиску, чи перевищення своїх повноважень  може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що матеріали справи не містять даних про обґрунтованість вищевказаних доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .
Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено доказів, які свідчать про те, що працівники поліції застосовували до  ОСОБА_1 фізичне чи психологічне насильство при проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння та сфальсифікували протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було виявлено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування  із працівниками поліції не заперечував факт керування транспортним засобом. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не повідомив працівників поліції про те, що не керував транспортним засобом у зв`язку з тим, що в перший раз опинився у подібній обстановці, був сонний і розгубився щодо здійснення дій спрямованих на захист своїх інтересів. 
Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу та складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення не свідчила про те, що його психологічний стан не дозволяв йому здійснювати захист своїх інтересів. Зокрема, він активно спілкувався з працівниками поліції з приводу місця свого проживання, надав посвідчення водія для перевірки  та технічний паспорт на транспортний засіб, зазначив що спиртні засоби не вживає і згідний пройти огляд на визначення стану сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент перевірки документів водій ОСОБА_1 знаходився на місці водія в автомобілі Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 , мотор якого був в заведеному стані, і після погодження на проходження огляду на стан сп`яніння, працівник поліції попросив ОСОБА_1 вийти з автомобіля і поставити автомобіль на стояночний тормоз, після чого ОСОБА_1 заглушив мотор автомобіля. При цьому, ОСОБА_1 , погоджуючись пройти огляд на стан сп`яніння, зазначив, що він не має на це достатнього часу, що суперечить його апеляційним доводам.  
Відеозаписи містять дані відповідно до яких ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Алкотест Драгер, на що останній погодився та продув прилад Драгер. 
На відеозапису чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 особисто та добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, а після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, після огляду ОСОБА_1 був ознайомлений із результатом проходження огляду 0.73 % проміле та повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння . 
Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював. 
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1   до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.  
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та повністю поголдився із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу. 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019). 
Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом. 
Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять роздруківку приладу Drager Alcotest 6820 (а.с.2)  тест №3997, в результаті огляду ОСОБА_1   поліцейським за допомогою технічного засобу 09.05.2021 року о 01 год. 07 хв. було встановлено, що останній  перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 0.73 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень. (а.с. 2). 
Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння,а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка вимова, результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 0.73 % проміле. 
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в Калуську ЦРЛ (а.с.4), складеного о 01.15 год. 09.05.2021 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та нечітка вимова. Зазначено, що особу встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . Огляд ОСОБА_1 було проведено за допомогою приладу Драгер Алкотест 6820, результат позитивний, тест №3997, результат становив 0.73 % проміле, в результаті чого було складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 №231693. В направленні зазначено, що до медичного закладу ОСОБА_1 не доставлявся.
До матеріалів справи долучено свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/3981 чинне до 24.07.2021 року відповідно до якого газоаналізатор Алкотест 6820 ARHE-0369 відповідає вимогам МПУ 066/05-2013 і за допомогою якого було проведено огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння (а.с.6). 
У відповідності до рапорту поліцейського СРПП Калуського РВП рядового поліції М.Сусяка (а.с.5) про те, що під час патрулювання в м. Калуш по вул. С.Стрільців, 13, було зупинено транспортний засіб Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 , в якого недостатньо підсвічувався задній номерний знак в темну пори доби. Під час перевірки документів у водія було відчутно різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова та почервоніння обличчя. Водію було запропоновано пройти тест на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6820, на що останній погодився, результат якого становив 0.73 % проміле. На водія складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 «231693 за ч.1 ст.130 КУпАП та постанова БАБ №969684 за ч.4 ст.121 КУпАП.
  Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
В результаті перевірки доводів апеляційної скарги не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів. 
Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
Апеляційний суд вважає, що суд повинен сприяти сторонам у виконані ними своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих ним прав і допомагати їм отримати  докази, які мають істотне значення для розгляду справи. 
Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер проведено поліцейським в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився огляд. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні  огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.
Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Незгода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про наявність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.  
Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 09.05.2021 р. о 01.05 год. в м. Калуші по вул. С.Стрільців,13 керував автомобілем Форд Транзит, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 6820, результат якого 0,73 проміле алкоголю, номер тесту № 3997. Такими своїми діями він порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер  вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП. 
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-

                                                           п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 14 червня 2021 року щодо  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                     О.П. Васильєв