Ухвала
10 листопада 2021 року                                                                                           
м. Київ
 
справа № 645/2398/18                                                                      
провадження № 51-3832 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Харківського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року та від 26 травня 2020 року, 
встановив:
У касаційній скарзі засуджений зазначає, що вона подається на ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, а висуває 
свою вимогу про скасування ухвали Харківського апеляційного суду 
від 26 травня 2020 року.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Верховний Суд дійшов такого висновку.
Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року вирок щодо 
 ОСОБА_4 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 рокуна підставі п. 2 ч. 2 
ст. 428 КПК відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду 
м. Харкова від 12 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду 
від 26 травня 2020 року, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачалося підстав для їх задоволення.
Отже ухвала Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року 
вже переглядалась у порядку касаційної процедури. Повторний перегляд судових рішень у касаційному порядку кримінально процесуальним законом 
не передбачено, а тому ця ухвала не може бути предметом розгляду Верховним Судом. 
Разом із цим, ухвала Харківського апеляційного суду від 04 жовтня 
2021 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року, з огляду на ч. 6 ст. 399 КПК може бути оскаржена до Верховного Суду.  
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, 
із зазначенням того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.  
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень у конкретному випадку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК).
Проте засуджений у касаційній скарзі не наводить обґрунтування істотного порушення судом апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне 
й обґрунтоване судове рішення, що слугувало б підставою для його скасування 
у розумінні положень ст. 412 КПК. 
Зокрема, засуджений у скарзі мотивує, що апеляційним судом під час перегляду вироку щодо нього в апеляційному порядку, було порушено його право на захист, при цьому, не зазначає, яке саме істотне порушення вимог кримінального процесуального закону допустив апеляційний суд при постановленні ухвали 
від 04 жовтня 2021 року та не вказує, як це вплинуло на законність цього рішення.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, як це передбачено ст. 428 КПК.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст.  429 КПК, залишити касаційні скарги без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.
Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги засудженого вимогам 
ст. 427 КПК, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі – КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто 
чи за дорученням юридичної особи. 
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI 
«Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до цього Закону та інших законів України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, – на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону (в тому числі захист 
і складення документів процесуального характеру). 
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили 
і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Харківського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року та від 26 травня 2020 року залишити без руху та надати для усунення вищезазначених недоліків п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог Верховного Суду касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                             ОСОБА_3