ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/17604/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:
позивача - державного підприємства "Адміністрація морських портів України" -  Орєшкова Н.В.,
відповідача - Антимонопольного комітету України - Грищенко К.В.,

розглянув касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Підприємство) в особі Одеської філії Адміністрації (адміністрація Одеського морського порту) 
на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2020
(суддя Картавцева Ю.В.) та 
постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021
(головуючий суддя - Михальська Ю.Б., суддя Тищенко А.І. і Скрипка І.М.)
зі справи № 910/17604/20
за позовом Підприємства 
до Антимонопольного комітету України (далі - АМК)
про визнання недійсними рішень.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано про визнання недійсними та скасування:
- рішення АМК від 20.08.2020 №541-р про перевірку рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення АМК (далі -  територіальне відділення АМК) від 21.05.2019 у справі № 29-01/2017 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу (далі - Рішення № 541-р);
- рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК від 21.05.2019 №65/12-р/к у справі №29-01/2017 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу (далі - Рішення №65/12-р/к).

2. Позов обґрунтовано незаконністю та необґрунтованістю оскаржуваних рішень. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції 

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2020, залишеним без змін  постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, у позові відмовлено.

4. Рішення та постанову мотивовано недоведеністю позивачем наявності підстав для визнання оскаржуваних рішень недійсними. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У касаційній скарзі до Верховного Суду Підприємство, зазначаючи про прийняття оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, визнати недійсними рішення органів АМК, судові витрати покласти на відповідача.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Судами порушено частину четверту статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), частину четверту статті 17 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

7. Суди порушили норми процесуального права (статтю 50, частину першу статті 177, частину другу статті 182, пункт 4 частини третьої статті 277 ГПК України) у зв`язку з незалученням до участі у справі як третьої особи Міністерства інфраструктури України. 

8. Судами порушено норми процесуального права (статті 86, 91, 210, 236 ГПК України) у частині питання дослідження та оцінки судом письмових доказів, поданих на електронному носії. 

9. Суди порушили норми права (статті  59, 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", далі - Закон, статтю 2 ГПК України, статті 6, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у частині можливості одночасного оскарження Рішення № 541-р  разом з Рішенням №65/12-р/к як ефективного способу захисту порушеного права. 

10. Судами порушено частини першу та другу статті 13 Закону в частині визначення дій Підприємства як антиконкуренційних. 

11. Судами неправильно застосовано статті 19, 21, 22 Закону України "Про морські порти України" та ототожнено послуги з організації вантажопереробки вантажів на рейді та/або "борт-борт" біля причалів з іншими послугами/зборами, що надаються в морських портах. 

12. Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначав, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 11.08.2020 у справі №910/4919/19, від 28.01.2020 у справі №917/1335/18, від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, від 24.05.2018 у справі №922/2391/16. 

На думку скаржника, на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо:
- застосування норм ГПК України в частині необхідності залучення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, у правовідносинах, що пов`язані з визначенням правової природи послуг, у тому числі державнорегульованих, що надаються в морських портах, їх наповнення, складових. На думку Підприємства, залучення таких осіб є обов`язковим, оскільки безпосередньо впливає на права та обов`язки органу управління як регулятора відповідних відносин. Зазначене є безумовною підставою для скасування та направлення справи на новий розгляд на підставі пункту 8 частини першої статті 310 ГПК України; 
застосування норм ГПК України в частині процедурних та практичних питань огляду, дослідження судом доказів, що подані суду в електронному вигляді, порядку фіксації їх огляду/дослідження; зазначене питання недостатньо врегульовано нормами права. На думку Підприємства, огляд та дослідження таких доказів повинно здійснюватися в судовому засіданні з публічною трансляцією судом за допомогою технічних засобів (проекторів, комп`ютерів тощо) сторонам процесу їх огляду та дослідження. Зазначене є безумовною підставою для скасування та направлення справи на новий розгляд на підставі пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України;
застосування статей 59, 60 Закону в контексті статті 2 ГПК України, статей 6, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині одночасного оскарження рішення АМК разом з рішенням адміністративної колегії територіального відділення АМК, визнання їх недійсними послідовно або іншого ефективного способу захисту своїх прав саме за таких обставин;
застосування частин першої та другої статті 13 Закону у частині визначення дій Підприємства як таких, що призводять або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;
застосування статей 19, 21, 22 Закону України "Про морські порти України" у частині кваліфікації послуг з організації вантажопереробки вантажів та рейді та/або "борт-борт" біля причалів, плати за них.

Відзив на касаційну скаргу

13. Відзив на касаційну скаргу не надходив.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Згідно з Рішенням №65/12-р/к:
- визнано, що відповідно до частини першої  статті 12 Закону Підприємство  в особі його Одеської філії за результатами господарської діяльності за 2017-2018 роки займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання суб`єктам господарювання, що здійснюють відповідну діяльність на території та акваторії Одеського морського торговельного порту, комплексу послуг з організації вантажопереробки вантажів, зокрема на рейді Одеського порту та/або "борт-борт" біля причалів порту, в межах території та акваторії, підпорядкованій Підприємству в особі його Одеської філії, як таке, що не має жодного конкурента на ринку;
- визнано дії Підприємства у вигляді нав`язування Одеською філією Підприємства суб`єктам господарювання комплексу платних послуг з організації вантажопереробки вантажів на рейді та/або "борт-борт" біля причалів Одеського морського порту, які вже оплачені у складі портових зборів та інших послуг за державними регульованими тарифами або за іншими договорами, укладеними з Підприємством, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою  статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що можуть призвести до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, які були б неможливими за умов значної конкуренції на ринку;
- зобов`язано Підприємство в особі Одеської філії Підприємства припинити наведене порушення шляхом припинення нарахування і стягнення додаткової необґрунтованої плати за послугу з організації вантажопереробки вантажів на рейді та/або "борт-борт" біля причалів Одеського морського порту, що вже оплачена в складі портових зборів та інших послуг за державними регульованими тарифами або за іншими договорами, укладеними з Підприємством, з дня одержання Рішення №65/12-р/к;
- за вчинення наведеного порушення на Підприємство накладено штраф у розмірі 68  000 грн.

15. Підприємство звернулося до АМК із заявою від 23.07.2019 про перевірку Рішення №65/12-р/к.

Рішенням АМК № 541-р Рішення №65/12-р/к залишено без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА 

16. Частина шоста статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів":
- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

17. ГПК України:
частина четверта статті 236:
- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

пункт 1 частини другої статті 287:
- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

пункт 5 частини першої статті 296:
- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Зазначені в пункті 17 цієї ухвали норми процесуального права спрямовані на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності. 

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов (ухвал) Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 28.04.2020 у справі № 554/6777/17, від 16.09.2020 у справі № 450/1726/16-ц.
19. У справі, що розглядається, позовні вимоги було заявлено про визнання недійсними рішень територіального відділення АМК і АМК згідно із статтями 59, 60 Закону. 
20. Водночас у справі № 910/4919/19, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилається скаржник (постанова від 11.08.2020), розглядався позов підприємства до Міністерства оборони України та Державної казначейської служби України про стягнення на підставі статей 530, 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутих коштів.
21. У справі № 917/1335/18, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилається скаржник (постанова від 28.01.2020), розглядався спір між господарськими товариствами про визнання недійсним одностороннього правочину - зарахування однорідних зустрічних вимог на підставі листа (заяви) одного з цих товариств.
22. У справі № 910/16898/19, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилається скаржник (постанова від 18.06.2021), вирішувався спір між підприємством і банком  про стягнення гарантії повернення грошового платежу.
23. Справа № 922/2391/16, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилається скаржник (постанова від 24.05.2018), розглядалася про визнання підприємства банкрутом.
24. Отже, дана справа № 910/17604/20 і справи, на правові висновки Верховного Суду в яких посилався скаржник в обґрунтування наявності підстави для подання касаційної скарги, різняться, відповідно, і за суб`єктним складом сторін спірних правовідносин, і за складом учасників таких правовідносин, і за правовим регулюванням цих правовідносин, і за предметом та підставою позовних вимог і предметом спору, і за з`ясованою попередніми судовими інстанціями фактично-доказовою базою у справах (обставинами останніх та зібраними в них доказами), тобто за істотними правовими ознаками. 
Тому правовідносини в зазначених скаржником справах, з одного боку, і в даній справі - з іншого не є подібними, а доводи скаржника про неврахування попередніми судовими інстанціями відповідних висновків Верховного Суду не знаходять підтвердження, і касаційне провадження у відповідній частині підлягає закриттю на підставі наведеного припису пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.  

25. Відповідно до частини першої статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін; їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У розгляді даної справи позивач (скаржник) не обґрунтував та не довів, яким конкретно чином рішення в ній може вплинути на права або обов`язки Міністерства інфраструктури України щодо однієї із сторін.  Тому Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку щодо відповідного застосування норми права (в розумінні пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України). 

26. Питання огляду, дослідження судом доказів, у т.ч. електронних, порядку фіксації їх огляду/дослідження достатньою мірою унормовано главою 5 ГПК України. Скаржником не доведено порушення попередніми судовими інстанціями відповідних норм процесуального права. Відтак Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку щодо відповідного застосування норм права (в розумінні пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України).

27. Питання оскарження і визнання недійсними рішень АМК та його органів вичерпно врегульовано статтями 59, 60 Закону. До того ж попередні судові інстанції у прийнятті оскаржуваних рішень виходили насамперед з недоведеності позивачем підстав для визнання рішення АМК недійсним, а не з додержання/недодержання позивачем строку та порядку оскарження рішення. Скаржником не доведено неправильного застосування названими судовими  інстанціями  зазначених норм матеріального права. Отже, Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку щодо відповідного  застосування норм права (в розумінні пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України).

28. Застосування частин першої та другої статті 13 Закону у частині визначення дій Підприємства як таких, що призводять чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, так само як і питання застосування статей 19, 21, 22 Закону України "Про морські порти України" у частині кваліфікації послуг з організації вантажопереробки вантажів на рейді та/або "борт-борт" біля причалів, плати за них, - є в даній конкретній справі питаннями фактів, обставин та доказування у справі і тому не потребують формування висновку щодо відповідного застосування норм права (в розумінні пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України).

Водночас у силу імперативного припису частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 300, 308, 309 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Адміністрації (адміністрація Одеського морського порту) на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 у справі  № 910/17604/20 у частині, що стосується підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. У частині, що стосується підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Адміністрації (адміністрація Одеського морського порту) залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 у справі  № 910/17604/20 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                  В. Селіваненко 

Суддя                                                                                  І. Булгакова

Суддя                                                                                                  Т. Малашенкова