КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/230/20                                                Головуючий 1 інстанція - Матійчук Г.О.
Провадження № 22-ц/824/5090/2021                         Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.

П О С Т А Н О В А
іменем   України
 
02 листопада  2021 року                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді:               Суханової Є.М.,
суддів:                                     Мостової Г.М., Олійника В.І.
           
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Федерації велосипедного спорту України, в особі представника - адвоката  Денисюк Надії Олександрівнита Громадської організації «Чернівецька федерація велосипедного спорту»  на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Федерації велосипедного спорту України про визнання неправомірними та скасування рішень позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Федерації велосипедного спорту України про визнання неправомірними та скасування рішень позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України.
          В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є членом Федерації велосипедного спорту України та до 20.08.2019 року перебував на посаді Президента Федерації.
Проте, 20.08.2019 року першим Віце-Президентом Федерації ОСОБА_2 було організовано та проведено, як головою зборів, засідання позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України, на якій було прийнято рішення про припинення його (позивача) повноважень, а ОСОБА_2 обрано новим Президентом Федерації. 
Таке рішення було оформлено протоколом №3 від 20.08.2019 року, яке він вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.
Зауважив, що позачергова Конференція може бути скликана з ініціативи президії Федерації, Президента Федерації, з ініціативи не менше ніж 10 % членів Федерації або за вимогою ревізійної комісії. Інформацію про місце та час проведення, проект порядку денного позачергової Конференції Федерація має розмістити на своєму веб-сайті не менше ніж за тридцять днів до дня проведення. Втім відповідач не дотримав процедуру скликання позачергової Конференції, яка передбачена його Статутом.
Просив визнати неправомірними дії та бездіяльність і скасувати рішення Федерації велосипедного спорту України від 20.08.2019 року, яке оформлене протоколом №3 від 20.08.2019 року.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року позов  ОСОБА_1 до Федерації велосипедного спорту України про визнання неправомірними та скасування рішень позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України  задоволено.
Визнано неправомірним та скасовано рішення позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України від 20 серпня 2019 року, оформлене протоколом №3.
 
Не погоджуючись і рішенням суду першої інстанції Федерація велосипедного спорту Українив особі представника-Денисюк Надії Олександрівни подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справиіпросить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказала, що ні статут Федерації ні закон не визначає обов`язок закріплення положення про право бути обраним делегатом на Конференцію Федерації саме в статуті громадської організації, яка представляє організацію велосипедного спорту в окремій області, більше того, делегатів на Конференції 20.08.2019 року було 12, а позивач подав до суду першої інстанції копії статутів всього шести обласних федерацій.
Зауважує, що ні статути громадських організацій, ні їх управлінські рішення про обрання делегатів не визнавались недійсними або незаконними.
Вказує, що позивач не довів, яким чином протоколи і такий порядок участі делегатів порушують його інтереси, оскільки сам позивач  був обраний на посаду Президента  Федерації  20.07.2018 року в абсолютно аналогічному порядку та за участі делегатів від областей федерації велосипедного спорту.
Зазначає, що конференція Федерації велосипедного спорту  України, є вищим керівним статутним органом Федерації велосипедного спорту України. Згідно з п. 5.2.6. Статуту Федерації рішення Конфедерації приймаються шляхом голосування і кожен з присутніх делегатів на конференції має право одного голосу. Рішення приймається простою більшістю голосів присутніх делегатів, крім окремих питань ( ліквідації, реорганізації федерації) визначених положень даного статусу, рішення конфедерації оформляється протоколом, який підписується головуючим та секретарем.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції особа, яка не брала  участі у справі, але рішення стосується її прав, інтересів та обов`язків, Громадська організація «Чернівецька федерація велосипедного спорту»  в особі голови організації Руссу Іллі Якимовича подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 ..
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що висновки суду першої інстанції про відсутність в Громадської організації «Чернівецька федерація велосипедного спорту»  повноважень на участь в конференції є помилковими, оскільки сам позивач був обраний на посаду президента Федерації 20.07.2018 року, де у тому числі був присутній та голосував делегат ГО ЧФВС, який через свого делегата брав участь у голосуванні з питань першого порядку денного щодо оцінки діяльності президента Федерації та Конфедерації 20.08.2019 року та голосував за виконання такої діяльності незадовільно.
Вказує, що присутність делегата відображено у протоколі засідання позачергової Конференції Федерації №3 від 20.08.2019  року.
Наголошує, що при проведенні Конференції дотримано усіх істотних умов, які дають можливість встановити, які питання були предметом обговорення та їх результатів.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
   Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також відзиву на неї,  колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід  залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частини першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції було встановлено, що позачергова Конференція ФВСУ від 20.08.2019 року відбулась, про що додатково свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де вказано, що 21.08.2019 року внесено відомості про керівника Федерації - ОСОБА_3 .
П. 5.2.3. Статуту визначено, що Конференція вважається правомочною, якщо на ній присутні більше половини обраних делегатів. Делегатом на Конференції може виступати дієздатна фізична особа, яка досягла 18 років та має повноваження, підтверджені належним чином. Повноваження, порядок обрання та норма представництва делегатів визначаються та затверджуються Президією Федерації. Президент Федерації є делегатом на Конференцію за посадою.
Встановлено, що протоколом №3 засідання позачергової Конференції ГО «Федерація велосипедного спорту України» від 20.08.2019 року припинено повноваження Президента Федерації ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 99 ЦК України (а.с. 60, т.1), оскільки Федерація є громадською організацією і в своїй діяльності керуються ЗУ «Про громадські організації», Статутом і іншими актами законодавства, що регулюють діяльність таких організацій. 
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_1 ., суд першої інстанції вірно вважав їх доведеними та обґрунтованими, а тому дійшов правильного висновку, що рішення позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України від 20.08.2019 року прийнято з порушенням вимог Закону України «Про громадські об`єднання», Статуту Федерації велосипедного спорту України та законних прав позивача.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими і відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на наступне.
Згідно  ст. 20 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» Спортивні Федерації (асоціації, спілки, об`єднання тощо) (далі - спортивні Федерації) - громадські об`єднання фізкультурно-спортивної спрямованості, основними завданнями яких є:забезпечення інтересів членів відповідних спортивних федерацій у сфері спорту, в тому числі сприяння захисту їх соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних та інших інтересів;
сприяння розвитку відповідного виду (видів) спорту шляхом участі у розробленні та виконанні відповідних програм; залучення різних груп населення до фізкультурно-оздоровчої та спортивної діяльності; сприяння підготовці спортсменів національних збірних команд та забезпечення їх участі в офіційних міжнародних спортивних змаганнях; організація та проведення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів;участь у здійсненні кадрового забезпечення розвитку відповідного виду (видів) спорту;сприяння розвитку міжнародного співробітництва у сфері фізичної культури і спорту.
Спортивною федерацією осіб з інвалідністю є спортивна федерація, в яку об`єднуються особи з інвалідністю з певною вадою здоров`я задля розвитку видів спорту осіб з інвалідністю.
Спортивні Федерації діють на підставі статуту.У найменуванні спортивної федерації зазначається вид спорту, розвитку якого вона сприяє. Спортивні федерації можуть мати всеукраїнський або місцевий статус.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, може надати спортивній федерації статус національної спортивної федерації.
За нормами ст. 3 Закону України «Про громадські об`єднання» останні утворюються і діють на принципах, зокрема, добровільності, самоврядності, рівності перед законом.
Добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об`єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об`єднання або припиненні членства (участі) в ньому, а самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об`єднання, крім випадків, визначених законом.
Згідно з пунктом 1.1. Статуту ФВСУ (в редакції від 20.11.2015 року (далі - Статут), ФВСУ - є всеукраїнською громадською організацією спортивної спрямованості, яка об`єднує спортсменів, тренерів, суддів, інших фахівців в досягненні мети і завдань, передбачених цим Статутом.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як член Федерації велосипедного спорту України, просив визнати неправомірним та скасувати рішення Федерації велосипедного спорту України від 20.08.2019 року, яке оформлене протоколом №3 від 20.08.2019 року.
Колегія суддів, встановивши дійсні обставини справи, бере до уваги те, що на час проведення спірної конференції, був чинним Статут ФВСУ, в редакції, яка затверджена черговим засіданням Конференції ФВСУ від 20.11.2015 року.
         Пунктом 5.2.4. Статуту Федерації велосипедного спорту України встановлено, що позачергова Конференція скликається з ініціативи Президії Федерації, Президента Федерації, з ініціативи не менше, ніж 10 (десять) % членів Федерації або за вимогою ревізійної комісії Федерації.
Згідно до пункту 5.2.2. Статуту Федерації велосипедного спорту України, про місце, дату та час проведення, проект порядку денного Конференції, Президія Федерації інформує членів (розміщує інформацію на веб-сайті Федерації) не пізніше ніж за ЗО (тридцять) днів до початку Конференції.
Як вбачається з бланків листів Федерації велосипедного спорту України №396/1 від 17.07.2019 року, №397/1 від 17.07.2019 року, N2444 від 15.08.2019 року, №468/1 від 27.08.2019 року, наказів Федерації велосипедного спорту України №2 від 22.02.2019 року та №3 від 08.06.2019 року, договору №1953 від 29.07.2013 року про надання телекомунікаційних послуг, з додатками, договору №01-030117 від 03.01.2017 року про розробку електронно- інформаційного ресурсу (Інтернет сайту), інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сайтом Федерації велосипедного спорту України є веб-сайт: www.velosport.orq.ua.
Водночас, колегія  суддів, звертає свою увагу на те, що  про місце, дату та час проведення, проект порядку денного позачергової Конференції, не була розміщена на цьому сайті.
          Крім того,  зі змісту протоколу №3 від 20.08.2019 року не вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надані відповідні повноваження на його підписання, що в свою чергу стало причиною зупинення розгляду державним реєстратором документів щодо внесення відомостей до ЄДР відносно ФВСУ.
Окрім того, колегія суддів ставиться критично до строку та порядку повідомлення про проведення позачергової конференції ОСОБА_1 , оскільки статутом Федереції чітко визначено конкретний спосіб та порядок інформування про проведення Конференції.
При цьому,  ОСОБА_1 , за своєю посадою має бути делегатом на Конференцію безумовно.
Апелянт зазначає, що не повідомлення позивача про дату та час проведення Конференції не може бути підставою для визнання рішень такої Конференції недійсною, оскільки голос Президента не є вирішальним.
Водночас, зі змісту судового рішення вбачається, що підставою для задоволення позовних вимог, крім порушення строку та порядку повідомлення позивача про проведення позачергової Конференції (п. 5.2.2. Статуту), були й інші, а саме:
в частині повноважень делегатів на спірну Конференцію відповідачем не доведено, що делегати, які були присутні на позачерговій Конференції 20.08.2019 року мали відповідні повноваження, передбачені п. 5.2.3 Статуту Федерації велосипедного спорту України;
рішення позачергової Конференції від 20.08.2019 року не містить належного, достатнього обґрунтування та мотивації припинення повноважень ОСОБА_1 , як Президента Федерації;
повноваження осіб, які підписали протокол №3 засідання позачергової Конференції від 20.08.2019 року -  ОСОБА_2 , як головуючого та  ОСОБА_4 , як секретаря не підтверджені, що в свою чергу стало підставою для зупинення розгляду державним реєстратором документів щодо внесення змін до відомостей щодо юридичної особи в ЄДР.
Отже, колегія суддів вважає, що  не повідомлення позивача про дату та час Конференції не було єдиною підставою для задоволення позовних вимог, а тому суд першої інстанції, належним чином дослідивши всі письмові докази та надав їм належну правову оцінку, в т.ч. щодо порушення прав та законних інтересів позивача.
По-трете, як вбачається зі змісту протоколу, було прийнято рішення припинити повноваження президента ОСОБА_1 з 20 серпня 2019 року відповідно до частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України.
Згідно до положень статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.
Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.
Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.
Водночас, діяльність громадських організацій спортивної направленості регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про фізичну культуру і спорт», Законом України «Про громадські об`єднання» та Статутом.
Що стосується посилань апелянта на належне обґрунтування та мотивування повноважень позивача, то такі твердження спростовуються змістом самого протоколу, оскільки в ньому такі обґрунтування та мотивування відсутні.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Доводи апеляційних скарг про те, що позивач не довів, яким чином протоколи і такий порядок участі делегатів порушують його інтереси, оскільки сам позивач  був обраний на посаду Президента  Федерації  20.07.2018 року в абсолютно аналогічному порядку та за участі делегатів від областей федерації велосипедного спорту колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що  рішення позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України від 20.08.2019 року прийнято з порушенням вимог Закону України «Про громадські об`єднання», Статуту Федерації велосипедного спорту України та законних прав позивача.
У свою чергу, відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду апеляційна скарга не містить. 
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість  рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.
Загалом такі доводи зводяться до незгоди заявників з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до вимог  ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скаргі Федерації велосипедного спорту України, в особі представника - адвоката  Денисюк Надії Олександрівни та Громадської організації «Чернівецька федерація велосипедного спорту»  залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
Судді:                                                               В.І. Олійник 
 
                                                                          Г.І. Мостова