ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20592/21                                                                                     Суддя першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2021 року                                                                                      м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,
          за участю секретаря                     - Король Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року у справі за заявою Державного бюро розслідувань про забезпечення позову до подання позовної заяви, особи, які можуть отримати статус учасника справи - Державна казначейська служба України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 
ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року Державне бюро розслідувань звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просило: 
-          заборонити Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на безспірне списання з рахунків Державного бюро розслідувань коштів за виконавчими документами, виданими Окружним адміністративним судом міста Києва від 31 травня 2021 року у справі № 640/10527/20 в сумі 321148 грн 80 коп на користь ОСОБА_1 та від 08 червня 2021 року у справі № 640/10526/20 в сумі 518322 грн 75 коп на користь ОСОБА_2 ; 
          -          заборонити Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань; 
          -          зупинити стягнення Державною казначейською службою України з Державного бюро розслідувань на підставі виконавчих документів, виданих Окружним адміністративним судом міста Києва від 31 травня 2021 року у справі № 640/10527/20 в сумі 321148 грн 80 коп на користь ОСОБА_1 та від 08 червня 2021 року у справі № 640/10526/20 в сумі 518322 грн 75 коп на користь ОСОБА_2 . 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року вказану заяву було задоволено частково та заборонено Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань до розгляду справи по суті та набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій Державної казначейської служби України щодо зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань та вимоги щодо вжиття заходів для встановлення асигнувань.   
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що заявником не сформульовано зміст позовних вимог до Державної казначейської служби України, з якими він має намір звернутися до суду. Також ОСОБА_1 наголошує на тому, що предмет майбутнього позову не може стосуватися вимог щодо визнання незаконним стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштів, присуджених їм судовими рішеннями, що набрали законної сили, адже оскарження судових рішень здійснюється виключно в апеляційному та касаційному порядку. Скаржник просить врахувати, що законом визначені ефективні засоби правового захисту прав Державного бюро розслідувань після виконання рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме - стягнення таких коштів зі службової особи, яка є винною у незаконному звільненні працівника. 
Заявник подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до незворотніх наслідків - стягнення коштів за рахунок бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань, які не можуть бути відшкодовані у майбутньому навіть у разі скасування судових рішень у справах № 640/10527/20 та № 640/10526/20 Верховним Судом. Також заявник наголошує на тому, що при розгляді звернень  Державного бюро розслідувань Державною казначейською службою України було порушено вимоги Бюджетного кодексу України щодо ефективного і раціонального управління бюджетними коштами, їх економії та цільового використання. 
Під час судового засідання представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Представник Державного бюро розслідувань в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції постановив законну й обґрунтовану ухвалу. 
Представник Державної казначейської служби України підтримала позицію скаржника у справі щодо наявності підстав для скасування ухвали суду від 23 липня 2021 року про забезпечення позову. 
ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника зазначеної особи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 , Державного бюро розслідувань та Державної казначейської служби України, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Особливості забезпечення адміністративного позову передбачені главою 10 розділу 1 КАС України.  
У відповідності до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Порядок подання заяви про забезпечення позову визначений у ст. 153 КАС України. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що до Державної казначейської служби України в порядку ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» пред`явлено до виконання виконавчі документи про стягнення коштів з Державного бюро розслідувань, а саме:
-          виконавчий документ, виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 31 травня 2021 року у справі № 640/10527/20 про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 321148 грн 80 коп;
-          виконавчий документ, виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 08 червня 2021 року у справі № 640/10526/20 про стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 518322 грн 75 коп.
Державна казначейська служба України листом від 30 червня 2021 року № 13-06-06/13100 звернулася до Державного бюро розслідувань з проханням вчинити дії, спрямовані на виконання судових рішень, а також проінформувала про зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань відповідно до п. 30 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).
Державне бюро розслідувань листом від 07 липня 2021 року № 21125-21/10-15-02-11941/21 повідомило Державну казначейську службу України, що судові рішення, на підставі яких видано виконавчі листи, оскаржено в касаційному порядку, а також заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. 
У свою чергу Державна казначейська служба України листом від 12 липня 2021 року № 13-06-06/13890 повідомила заявника про те, що подання касаційної скарги не є підставою для відкладення чи зупинення безспірного списання коштів, передбачених п.п. 11, 13 Порядку. 
В кожному з листів Державна казначейська служба України також вимагала вжити заходів для встановлення асигнувань або здійснити інші дії, спрямовані на виконання судового рішення. 
Державне бюро розслідувань 19 липня 2021 року повторно повідомило про оскарження відповідних судових рішень в касаційному порядку, а також про звернення до Верховного Суду з клопотаннями про зупинення виконання таких судових рішень до закінчення касаційного перегляду. 
Листом від 20 липня 2021 року № 13-06-06/14845 Державна казначейська служба України черговий раз повідомила про відсутність підстав для невиконання судових рішень у справах № 640/10527/20 та № 640/10526/20.
Державне бюро розслідувань зазначає, що має намір звернутися до суду із адміністративним позовом про визнання протиправними дій Державної казначейської служби України щодо зупинення операцій на рахунках та направлення вимоги щодо вжиття заходів для встановлення асигнувань.   
Заявник вважає, що вказані дії є протиправними, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав, за захистом яких воно має намір звернутися до суду, адже блокування рахунків та безспірне списання коштів тягнуть за собою незворотні наслідки.
Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що інститут повороту виконання судового рішення у спірних правовідносинах, передбачений ст. 381 КАС України, не допускається, що може завдати шкоди державному бюджету у вигляді безпідставно виплачених коштів у розмірі 830000 грн 00 коп. За висновком суду, суми коштів, виплачених за рішенням суду, яке у подальшому може бути скасованим в касаційному порядку, є збитками державного бюджету у розумінні вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника.
Одночасно суд першої інстанції зазначив, що позбавлений можливості до вирішення справи по суті з`ясувати правомірність зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань. Крім того, з наданих заявником листів Державної казначейської служби України, адресованих Державному бюро розслідувань не вбачається, на підставі яких документів відбулося спірне зупинення операцій на рахунках державного органу. 
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Зі змісту заяви вбачається, що Державне бюро розслідувань посилалося на наявність кожної з підстав, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України для вжиття заходів забезпечення позову, проте суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Очевидних ознак протиправності дій Державної казначейської служби України суд першої інстанції не встановив.
Перевіряючи обґрунтованість висновку суду про наявність передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, колегія судів враховує, що за правилами ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. 
У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. 
За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.
Перевіряючи відповідність оскаржуваної ухвали вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України з урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду, колегія суддів враховує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень мають певний вплив на учасників відповідних правовідносин. Такі дії можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Відповідно до п. 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Згідно з п.п. 29, 30 Порядку у разі неможливості визначення кодів класифікації видатків бюджету або рахунків, з яких проводиться безспірне списання коштів, орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа надсилає до боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, запит для встановлення відповідних даних із зазначенням строку надання відповіді.
На період встановлення даних, зазначених у пункті 29 цього Порядку, не проводяться платежі за платіжними дорученнями боржника або бюджетної установи щодо операцій, пов`язаних із централізованим обслуговуванням боржника, за всіма рахунками, кодами класифікації видатків бюджету, крім платежів, зазначених у пункті 25 цього Порядку.
Таким чином дії Державної казначейської служби України, що визначені заявником як предмет майбутнього позову, створюють наслідки для Державного бюро розслідувань у вигляді зупинення проведення платежів (за певними винятками), а також можуть призвести до безспірного списання коштів з рахунків. 
Водночас самі по собі вказані дії, які безумовно стосуються прав та інтересів заявника, не порушують їх. Відповідні дії будуть порушувати права та інтереси Державного бюро розслідування у тому разі, якщо вони будуть вчинені без дотримання вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку. Зазначені обставини підлягають доведенню у встановленому законом порядку.
Разом з тим, як раніше зазначалося, суд першої інстанції не встановив ознак очевидної протиправності дій Державної казначейської служби України, спрямованих на безспірне списання коштів з рахунку Державного бюро розслідувань на підставі виконавчих документів у справах № 640/10527/20 та № 640/10526/20. 
Обов`язковою умовою для вжиття заходів забезпечення позову є також співмірність відповідних заходів з вимогами, які Державне бюро розслідувань має намір заявити в адміністративному позові. 
Необхідність звернення до суду із заявою про забезпечення позову, а в майбутньому - із позовною заявою, Державне бюро розслідувань пов`язує із вчиненням Державною казначейською службою України неправомірних, на його думку, дій щодо зупинення операцій на рахунках та направлення вимоги щодо вжиття заходів для встановлення асигнувань саме в рамках виконання судових рішень у справах № 640/10527/20 та № 640/10526/20. 
Натомість ухвалою суду від 23 липня 2021 року Державній казначейській службі України в цілому заборонено вчиняти дії, спрямовані на зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань, а не лише під час безспірного списання коштів на підставі виконавчих документів, виданих Окружним адміністративним судом міста Києва від 31 травня 2021 року у справі № 640/10527/20 в сумі 321148 грн 80 коп на користь ОСОБА_1 та від 08 червня 2021 року у справі № 640/10526/20 в сумі 518322 грн 75 коп на користь ОСОБА_2 .
Таким чином ухвала суду від 23 липня 2021 року не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 КАС України, що є самостійною і достатньою підставою для її скасування. 
Колегія суддів також враховує, що звернення до суду із заявою про забезпечення позову має на меті недопущення стягнення коштів на підставі судових рішень в адміністративних справах, що набрали законної сили, однак оскаржуються в судовому порядку. 
Згідно з ч. 1 ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Водночас ч. 1 ст. 375 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Передбачивши можливість примусового виконання рішення суду після закінчення апеляційного перегляду, Кодекс адміністративного судочинства України одночасно визначив механізм захисту прав боржника у разі оскарження такого рішення в касаційному порядку шляхом звернення до суду касаційної інстанції із заявою про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення або зупинення його дії. 
Наявність такої процедури гарантує дотримання необхідного балансу між забезпеченням прав та інтересів стягувача і боржника. Натомість вжиття судом додаткових заходів у вигляді заборони Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань, призводить до порушення такого балансу, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 КАС України. 
Згідно з поясненням учасників справи, а також даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року було зупинено виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 640/10526/20, а ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року - виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі № 640/10527/20.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову Державного бюро розслідувань були відсутні. 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі та є підставою для її скасування.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 242, 238, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року - скасувати. 
У задоволенні заяви Державного бюро розслідувань про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк           

                                                                                                    Є.В. Чаку      

Постанова складена у повному обсязі 13 жовтня 2021 року.