П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1920/21	

Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Херсон, 19 травня 2021 року

          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Великолепетиської селищної ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Великолепетиської селищної ради до Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Великолепетиська селищна рада (позивач) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Є.С. від 03.12.2020р. про стягнення виконавчого збору від 03.12.2020р. ВП№63805932 у розмірі 20000,00 грн.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2020р. ВП № 63805932 у розмірі 144,30 грн.; та про накладення штрафу від 18.12.2020р. ВП№63805932 у розмірі 5100,00 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що ВП №63805932 відкрито для забезпечення примусового виконання виконавчого листа, виданого за результатами розгляду Херсонським окружним адміністративним судом справи №540/1698/20. Вказує на те, що підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання ним судового рішення без поважних причин, натомість, всупереч приписам Закону України «Про виконавче провадження», перед винесенням постанови від 18.12.2020р. державним виконавцем не проведено перевірки виконання рішення боржником, у зв`язку із чим не встановлено наявність поважних причин його невиконання, що свідчить про передчасність застосування штрафних санкцій до боржника. Посилаючись на протиправність постанови про стягнення виконавчого збору зазначає, що обов`язковими умовами для стягнення збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Так як означені умови при винесенні означеної постанови не виконані державним виконавцем, то у такому випадку виконавчий збір стягненню не підлягає. Окрім того, зважаючи на вчинення боржником дій по виконанню рішення суду ще до винесення постанови про відкриття ВП №63805932 від 03.12.2020р., шляхом прийняття 19.08.2020р. рішення Катеринівською сільрадою Великолепетиського району Херсонської області (первинний боржник, правонаступником якого є позивач) за №348 «Про вчинення дій щодо розроблення та затвердження планів технічної інвентаризації та паспортизації дитячо-спортивного майданчика по вул. Миру в с. Катеринівка Великолепетиського району Херсонської області», винесення постанови про стягнення мінімальних витрат ВП є протиправним згідно приписів ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому посилаючись на приписи Інструкції, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, позивач стверджує, що примусове виконання рішення має здійснюватись державним виконавцем не Великолепетиського РВ ДВС, а Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов повністю.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, адміністративний позов Великолепетиської селищної ради задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Є.С. від 18.12.2020 року про накладення штрафу, винесену у рамках виконавчого провадження №63805932.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині відмовлених у задоволенні вимог, Великолепетиською селищною радою подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,апелянт просить скасувати судове та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування скарги вказано, що судом першої інстанції не було застосовано положення ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно яких виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Наголошує, що державним виконавцем не вживалось будь-яких заходів чи дій, направлених на примусове виконання рішення суду, що є необхідною підставою для стягнення виконавчого збору. Крім того, постанови про стягнення виконавчого збору не підвідомчі до виконання органами державної виконавчої служби, оскільки позивач є бюджетною установою, що фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету м. Знам`янка.
23.07.2021р. (вхід.№15919/21) від відповідача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про необґрунтованість та безпідставність скарги та доводів апелянта, у зв`язку із чим відсутні підстави для її задоволення. Відповідач наголошує на тому, що приписи Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця винести постанови про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження з боржника під час відкриття виконавчого провадження. Відтак, такі постанови відповідачем були прийняті цілком законно та обґрунтовано відповідно до вимог ст.ст. 27, 42 зазначеного Закону, п. 2 Розділу IVІнструкції з організації примусового виконання рішень та надіслані боржнику у передбачені законом строки. Таким чином, як зазначає відповідач, державним виконавцем у повному обсязі було виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та не було допущено порушень жодних прав боржника, а твердження позивача про те, що на час винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020р. по справі № 540/1698/20 було виконано в повному обсязі, не відповідає дійсності. Також, посилаючись на п.п. 6, 7 розділу VІнструкції з організації примусового виконання рішень, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу наголошує на відсутності необхідності у передачі виконавчого провадження 63805932 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і вказане виконавче провадження може виконуватись Великолепетиським ВДВС.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, на виконання рішення від 04.08.2020р. Херсонським окружним адміністративним судом 16.11.2020р. виданий виконавчий лист №1082 2020р., в якому зазначено: «Визнати протиправною бездіяльність Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області щодо не затвердження планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населеного пункту - дитячо-спортивного майданчика, його частин (елементів), розташованого по АДРЕСА_1 та зобов`язати Катеринівську сільську раду Великолепетиського району Херсонської області вчинити дії щодо розроблення та затвердження планів технічної інвентаризації та паспортизації цього об`єкту благоустрою населеного пункту, його частин (елементів).».
За заявою стягувача Каховської місцевої прокуратури Херсонської області головний державний виконавець Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Савченко Є.С. 03.12.2020р. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №63805932 щодо примусового виконання виконавчого листа №1082 2020р. від 16.11.2020р.
Також 03.12.2020р. головний державний виконавець Савченко Є.С. винесла постанову про стягнення виконавчого збору за ВП №63805932, яким з Катеринівської сільради стягнутий виконавчий збір у сумі 20 000 гривень та постанову про розмір мінімальних витрат ВП №63500453, якою визначено для боржника Катеринівської сільради суму мінімальних витрат 144,30 грн.
18.12.2020р. головним державним виконавцем Савченко Є.С. в рамках ВП №63500453 винесено постанову про накладення штрафу на Катеринівську сільраду у розмірі 5100 грн. за невиконання вимог постанови про відкриття ВП №63500453, якою у свою чергу було зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа №1082 2020р. від 16.11.2020р. протягом 10 робочих днів.
Суд зауважує на тому, що рішенням другої сесії VIII скликання Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області від 09.12.2020р. №17 вирішено реорганізувати Катеринівську сільську раду, шляхом приєднання до Великолепетиської селищної ради (п. 1.3). Великолепетиську селищну раду визначено правонаступником всього майна, прав та обов`язків Катеринівської сільради (п. 2).
Ухвалою суду від 05.04.2021р. замінено боржника у ВП №63805932 з примусового виконання виконавчого листа №1082 2020р. від 16.11.2020 року, з Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області (ЄДРПОУ 04401546, адреса: Херсонська область, Великолепетиський район, с. Катеринівка, вул. Центральна, 23) на Великолепетиську селищну раду (ЄДРПОУ 04401530, адреса: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Соборна, 2).
Постановою головного державного виконавця Савченко Є.С., винесеною 09.04.2021р. в рамках ВП №63500453, на підставі наведеної ухвали суду замінено сторону виконавчого провадження, боржником визначено Великолепетиську селищну раду.
Не погодившись із постановами від 03.12.2020р. про стягнення виконавчого збору за ВП №63805932, про розмір мінімальних витрат ВП №63805932, та від 18.12.2020р. про стягнення штрафу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанову про накладення на боржника штрафу у сумі 5100,00 грн. державним виконавцем було винесено передчасно, без з`ясування необхідних для її винесення обставин.
Водночас, з приводу постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні, суд першої інстанції вважав, що такі прийняті державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим не вбачав достатніх підстав для визнання їх протиправними та скасування.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як встановлено ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Приписами ч.ч. 1-2 ст.370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку,  Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України №1404-VIII).
За визначенням ст.1 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України №1404-VIII визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки (ч. 2 ст. 18 Закону України №1404-VIII).
В свою чергу, п. 16 ч.3 ст. 18 Закону України №1404-VIII закріплено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
В силу приписів ст. 26 Закону України №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. 
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Як встановлено частинами 1, 3, 4 статті 27 Закону України №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому, виключний перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, шляхом наведення конкретних видів виконавчих документів визначений ч. 5 ст. 27 Закону України № 1404-VІІІ, а саме:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
В силу приписів ч.ч. 1-3 статті 63 Закону України №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
В силу вимог ст. 75 Закону України №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04.08.2020р. позовну заяву Заступника керівника Каховської місцевої прокуратури Херсонської області задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Катеринівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області щодо не затвердження планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населеного пункту - дитячо-спортивного майданчика, його частин (елементів), розташованого по АДРЕСА_1 та зобов`язати Катеринівську сільську раду Великолепетиського району Херсонської області вчинити дії щодо розроблення та затвердження планів технічної інвентаризації та паспортизації цього об`єкту благоустрою населеного пункту, його частин (елементів).
В іншій частині позову відмовлено.          
На виконання вказаного вище рішення, Херсонським окружним адміністративним судом 16.11.2020р. видано виконавчий лист №1082 2020р.
Вказаний виконавчий лист №1082 2020р. від 16.11.2020р. містить зокрема вимогу зобов`язального характеру – зобов`язано Катеринівську сільську раду Великолепетиськогорайону Херсонської області вчинити дії щодо розроблення та затвердження планів технічної інвентаризації та паспортизації цього об`єкту благоустрою населеного пункту, його частин (елементів).
При цьому, як вірно було зауважено судом першої інстанції, Законом України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця при виконанні вимог майнового характеру виконавець має право накладати арешт на майно та кошти божника, оскільки чітко знає суму, що підлягає стягненню. Проте, порядок виконання рішень немайнового характеру зовсім інший, оскільки рішення не стосується стягнення певних визначених сум коштів або майна.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірного визначення відповідачем категорії рішення, що перебуває на його виконанні, як рішення немайнового характеру та визначення виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, що узгоджується з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження».
У відповідності до ч. 1ст. 42 Закону №1404-VІІІ, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленомустаттею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цьогоЗаконуабо у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч. 4 ст. 42 Закону №1404-VІІІ).
Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.
З огляду на викладене, чинне законодавство зобов`язує державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим у нього виникає обов`язок щодо визначення суми виконавчого збору ще на початку примусового виконання рішення та не пов`язує таку обставину з фактичним виконанням рішення суду боржником.
При цьому, як вірно зауважував суд першої інстанції, на день відкриття виконавчого провадження №63805932, а саме - 03.11.2020р. та виконання свого обов`язку щодо стягнення виконавчого збору, шляхом прийняття відповідної постанови, державний виконавець не повинен встановлювати факти добровільного виконання боржником рішення саме до відкриття виконавчого провадження, а також не може оцінити в якій частині таке рішення може бути реально виконане ним у майбутньому, тому визначає максимальний розмір виконавчого збору.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першоїстатті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Тобто, якщо державний виконавець не встановить факту, що виконання рішення відбулось до відкриття виконавчого провадження, то він не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленомуЗаконом №1404-VІІІ(якщо виконавчий збір не було стягнуто) або виконує в примусовому порядку раніше прийняту постанову про стягнення виконавчого збору.
Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла переконання про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті оскаржуваних постанов від 03.12.2020р. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіЗаконом №1404-VIII, а тому підстави для задоволення позову Великолепетиської селищної ради про їх скасування відсутні.
До того ж, у ході розгляду справи апеляційним судом не підтвердились твердження апелянта про повне виконання боржником у виконавчому провадженні вимог рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020р. по справі № 540/1698/20.
Так, як свідчать матеріли справи 13.01.2021р. на адресу Великолепетиського РВ ДВС за вих.№357 від 18.11.2020р. надійшло Рішення сесії Катеринівської сільської ради №348, з якого не вбачається повне, фактичне виконання судового рішення, як того вимагає ч.9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», позаяк наведеним вище судовим рішенням зокрема було зобов`язано Катеринівську сільську рад Великолепетиського району Херсонської області вчинити дії щодо розроблення та затвердження планів інвентаризації та паспортизації цього об`єкт благоустрою населеного пункту, його частин (елементів).
Отже, колегія суддів погоджується з відповідачем, що для повного виконання зазначеного судового рішення, необхідно саме розробити та затвердити плани технічної інвентаризації та паспортизації об`єкту благоустрою населеного пункту, його частин (елементів) згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020р. у справі № 540/1698/20, чого між тим Катерининською сільською радою вчинено не було.
Окрім того, судова колегія звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі апелянтом поряд з тим, що наголошується на повному та фактичному виконанні рішенняХерсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020р. по справі № 540/1698/20 Катерининською сільською радою 19.08.2020р., при цьому також вказується, що згідно п. 1 рішення Великолепетиської селищної ради від 30.03.2021р. № 199 було розглянуто та виконано вказане вище рішення суду, що в свою чергу ставить під сумніви доводи апеляційної скарги у відповідній частині.
Доводи апелянта про те, що виконавче провадження в рамках якого відповідачем й було прийнято постанови, що є предметом даного спору, підвідомче відділу примусового виконання рішень апеляційним судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки як вірно звертав увагу суд першої інстанції у своєму рішенні, в силу вимог п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом від 02.04.2012р. №512/5, відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.
В свою ж чергу, станом на момент пррийняття спірних постанов (03.12.2020р., 18.12.2020р.) боржником у виконавчому провадженні №63805932 значилась Катеринівська сільська рада Великолепетиського району Херсонської області, а не Великолепетиська селищна рада, у зв`язку із чим відкриття провадження головним державним виконавцем Великолепетиського РВ ДВС та винесення ним спірних постанов не суперечить вимогам законодавства.
Зміна боржника у виконавчому провадженні з сільської на селищну раду відбулась з винесенням відповідної постанови державним виконавцем 09.04.2021р.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції у оскаржуваній частині з урахування вимог та доводів апеляційної скарги не спростовують, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, оскільки участині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Великолепетиського районного відділу ДВС Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.12.2020р. про накладення штрафу, винесену в рамках ВП №63805932, рішення суду першої інстанції не оскаржується, колегія суддів вважає недоцільним надання оцінки викладеним у відзиві на апеляційну скаргу твердженням відповідача у справі з приводу правомірності постанови від 18.12.2020р. прийнятої державним виконавцем в рамках ВП №63805932, як такої, яка не є предметом апеляційного оскарження та не вимоги щодо цієї частини рішення суду першої інстанції у апеляційній скарзі Великолепетиської селищної ради відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, дослідивши матеріали справи в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Великолепетиської селищної ради - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 540/1920/21- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.